Warszawapaktens invasjon av Tsjekkoslovakia
Warszawapaktens invasjon av Tsjekkoslovakia var et militærpolitisk angrep hvor nasjoner tilhørende Warszawapakten (minus Albania og Romania) rykket inn med militære styrker i Tsjekkoslovakia den 20. august 1968. Invasjonen hadde som kodenavn «Operasjon Danube» og ble ledet frem av Sovjetunionen med støtte fra de allierte kommunistiske nasjonene Polen, Øst-Tyskland, Bulgaria og Ungarn.[1] Angrepene startet rundt klokken 23.00 på kvelden den 20. august og innen 24 timer hadde Warszawapakten oppnådd kontroll over hele det Tsjekkoslovakiske territorium.[2] Årsaken til invasjonen var å sette en stopper for Tsjekkoslovakias nylige påtroppende kommunistiske leder Alexander Dubček sine liberaliserende reformer som hadde utspilt seg våren 1968, også kjent som Praha-våren.[3] Invasjonen endte med at Dubček ble arrestert og tvunget til å signere Moskva-protokollen, og reversere sine reformer.[4]
Warszawapaktens invasjon av Tsjekkoslovakia | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Konflikt: Den kalde krigen | |||||||
| |||||||
Stridende parter | |||||||
![]() ![]() ![]() ![]() Støttet av: ![]() | ![]() Støttet av: ![]() ![]() ![]() | ||||||
Kommandanter og ledere | |||||||
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() | ![]() ![]() ![]() | ||||||
Styrker | |||||||
250.000, i senere tid estimert til 500.000 | ukjent | ||||||
Tap | |||||||
![]() ![]() ![]() ![]() TOTALT: 110 drept | 137 drept i kamp, over 500 skadet i kamp | ||||||
![]() |
Bakgrunn
I januar 1968 ble Alexander Dubček utnevnt til leder av kommunistpartiet i Tsjekkoslovakia etter at landet hadde vært utsatt for en økonomisk nedgangsperiode, og han begynte raskt å innføre mer demokratiske og liberale politiske reformer. «Sosialisme med et menneskelig ansikt» ble prosjektet kalt og innebar blant annet oppheving av sensur, mer ytringsfrihet, mindre reiserestriksjoner, og åpenhet for flerparti-politikk.[5]
Lederne for Sovjetunionen mente Dubček hadde gått for langt og så på denne nye retningen som et ideologisk avvik. I tråd med Brezjnev-doktrinen, som ga sosialistlandene mulighet til å gripe inn i land hvor de anså det sosialistiske systemet for truet, sendte Warszawapakten inn militære styrker i Tsjekkoslovakia.[6]
Invasjonen og okkupantene
Et estimat på rundt 200.000[7] warszawapakt-soldater og 4600 tanks inntok Tsjekkoslovakia den august-natten, og innen en uke hadde 500.000 soldater og 6000 tanks ferdet over landets territorium.[8] Alle medlemslandene i Warszawapakten sendte styrker inn i landet bortsett fra Øst-Tyskland, Albania og Romania.
16 500 soldater fra Øst-Tyskland sto klare på grensen og ventet på ordre om å marsjere inn, men mottok i siste liten et direktiv fra Moskva om å avbryte. Grunnen skal være at tsjekkoslovakiske kommunistpolitikere som støttet invasjonen bønnfalt Leonid Bresjnev om å ikke sende inn øst-tyske styrker fordi minnene fra Wehrmacht-invasjonen fortsatt sto sterkt blant den tsjekkiske befolkningen, og de var redde for at en slik invasjon ville føre til et enda større opprør.[9]
Romania støttet ikke den tsjekkoslovakiske invasjonen. Landets leder, Nicolae Ceauşescu, hadde tidligere uttrykt sin støtte til Dubček og hans reformer.[10] Albania derimot, støttet ikke invasjonen av motsatte grunner. Landet mente at Sovjetunionen hadde styrt kommunismen for langt unna marxistisk ortodoksi etter Stalins død.[11]
Motstand
Tsjekkoslovakiske autoriteter ble ikke varslet om invasjonen på forhånd og hadde tidligere sett på en sovjetisk invasjon som lite sannsynlig. Likevel ble et anonymt varsel levert til Dubček 6 timer før invasjonen fra den tsjekkoslovakiske ambassadøren i Ungarn.[12]
Fredelig protest
Dubček ba folket om å ikke gjøre voldelig motstand, men oppfordret til å protestere fredelig.[3] Regjeringen var også enig med Dubček om å ikke gjøre militær motstand, med fare for tap av menneskeliv og fordi det tsjekkoslovakiske militærets kommandokjede var svekket. I tillegg fryktet de samme utfall som hadde utspilt etter Sovjet inntok Ungarn i 1956.[13]
Warszawapaktens styrker var suverene og de fikk raskt kontrollen i hovedstaden Praha, men tsjekkoslovakisk radio hadde likevel mulighet til å lage sendinger via sin radiostasjon på morgenen 21. august. En større mengde mennesker samlet seg utenfor bygningen og dannet en barrikade for å hindre soldatene. Det var også her det blodigste opprøret befant seg.[14]
Utfall
Totalt mistet 137 tsjekkoslovakere livet, og over 500 ble alvorlig skadet under invasjonen.[1] Dubček og regjeringsmedlemmer ble arrestert og fløyet til Moskva. Den 27. august returnerte han tilbake til Praha. Sterkt preget med ustø stemme erklærte Dubcek at «friheten i en periode vil bli begrenset». Han hadde gått med på kravet om å bremse reformen fra de sovjetiske lederne.[3]
Reaksjoner
Internasjonalt
Invasjonen vakte sterke reaksjoner verden rundt. En blomstrende hippiekultur, sosialrevolusjon i Frankrike, og Praha-vår ga håp om slutt på kald krig og todeling av Europa, så en slik invasjon ble sett på som et enormt tilbakeslag. Likevel forble reaksjonshandlingene utenfra midle; USA var for oppslukt i Vietnamkrigen og egen valgkamp til å svare med fysiske represalier og reaksjonene verden rundt forble for det meste symbolske.[15]
Synkende popularitet
Invasjonen markerer også slutten på kommunismens tiltrekningskraft; ideologien var allerede svekket etter oppreisingen av Berlinermuren og jernteppets faktum, i tillegg til at invasjonen av Ungarn 12 år tidligere hadde skapt frakturer blant de kommunistiske unionslandene.[5]
Minne
I dag bruker tsjekkiske aktivister en rekke strategier for å holde minnet om invasjonen levende i folkets bevissthet. Ved å ta i bruk bilder og musikk fra perioden, i tillegg utføre markeringer ved minnesmerker og i gater, ønsker de å formidle betydningen av minnet videre til den yngre befolkningen.[16]
Referanser
- ^ a b «The History of Czechoslovakia: Warsaw Pact Invasion of Czechoslovakia». The History of Czechoslovakia: The history behind the self-determined split of the federal state of Czechoslovakia into the Czech Republic and Slovakia (engelsk). Besøkt 1. juli 2022.
- ^ «Operation Danube». www.casematepublishers.com. Arkivert fra originalen 13. august 2022. Besøkt 1. juli 2022.
- ^ a b c «50 år siden sovjetiske stridsvogner rullet inn i Praha». www.aftenposten.no. Besøkt 1. juli 2022.
- ^ «Alexander Dubček: The leader of the 1968 Prague Spring – Prague Blog». www.private-prague-guide.com. Besøkt 1. juli 2022.
- ^ a b Elster, Kristian (21. august 2018). «50 år siden Sovjetunionens invasjon av Tsjekkoslovakia». NRK. Besøkt 1. juli 2022.
- ^ Goplen, Ådne (31. mai 2021). «Warszawapakten». Store norske leksikon. Besøkt 1. juli 2022.
- ^ Editors, History com. «Soviets invade Czechoslovakia». HISTORY (engelsk). Besøkt 1. juli 2022.
- ^ Williams, Kieran, red. (1997). «The failure of Operation Danube». The Prague Spring and its Aftermath: Czechoslovak Politics, 1968–1970. Cambridge University Press. s. 112–143. ISBN 978-0-521-58803-4. Besøkt 1. juli 2022.
- ^ «NVA-Truppen machen Halt an der tschechoslowakischen Grenze». Radio Prague International (tysk). 22. august 2008. Besøkt 1. juli 2022.
- ^ «Romania 1968: The Spring of Our Hopes». RFE/RL (engelsk). Arkivert fra originalen 4. juli 2022. Besøkt 1. juli 2022.
- ^ Editors, History com. «The Warsaw Pact is formed». HISTORY (engelsk). Besøkt 1. juli 2022.
- ^ Skilling, Harold Gordon (31. desember 2015). «Czechoslovakia's Interrupted Revolution»: s. 714. doi:10.1515/9781400871155. Besøkt 1. juli 2022.
- ^ Kurlansky, Mark (2005). 1968: The Year that Rocked the World 291. Random House Trade Paperbacks. s. 291. ISBN 9780345455826.
- ^ «The Prague Spring». Radio Prague International (engelsk). Besøkt 1. juli 2022.
- ^ «1968: Russia brings winter to 'Prague Spring'» (engelsk). 21. august 1968. Besøkt 1. juli 2022.
- ^ «Remembering the 1968 Soviet invasion of Czechoslovakia». Global Voices (engelsk). 21. august 2019. Besøkt 1. juli 2022.