Constantă solară
Constanta solară este o constantă ce reprezintă cantitatea de energie primită de la Soare de o suprafață cu aria de 1 cm pătrat așezată perpendicular pe direcția razelor solare, în afara atmosferei terestre, la distanța medie a Pământului de Soare, în unitatea de timp.
Constanta solară măsurată prin atmosfera terestră este:
Aceasta energie este disipată de întreaga suprafața a Pământului. Radiația solară incidentă este:
Constanta solară este:
unde fluxul de energie al soarelui, Fʘ, estimat prin legea Stefan-Boltzmann este:
unde milioane de kilometri UA (lungimea semiaxei mari a orbitei Pământului în jurul Soarelui)
În 1884, Samuel Pierpont Langley a estimat valoarea constantei solare la 2,903 kW/m2, valoare prea mare față de ultimele cercetări. Între 1902 - 1957, Charles Greeley Abbot și alți colaboratori au găsit valori între 1,322 și 1,465 kW/m2. Rezultatele măsurătorilor prin satelit indică o valoare medie a constantei solare de 1,367 kW/m2 (adică 1,366 × 106 erg/cm2 ).
Măsurarea instrumentală a constantei solare
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/79/Solar.Constant.Variations.SatData.1978-2003.jpg/300px-Solar.Constant.Variations.SatData.1978-2003.jpg)
Măsurătorile directe instrumentale ale oțelului solar constant au fost făcute odată cu dezvoltarea astronomiei extra-atmosferice, adică de la mijlocul anilor 1960, cu observații anterioare de la suprafața Pământului, a trebuit să corectăm absorbția radiației solare de către atmosferă.
Impactul asupra metodei climatice și măsurării indirecte a Pământului
Variațiile perioadei lungi ale constantei solare au o mare importanță pentru climatologie și geofizică: în ciuda imperfecțiunii modelelor climatice, datele calculate arată că o schimbare de 1% a constantei solare ar trebui să ducă la o schimbare de 1-2 K a temperaturii Pământului.
Variații datorate condițiilor atmosferice
Cel mai mult aproximativ 75% din energia solară atinge de fapt suprafața pământului[1], deoarece chiar și cu un cer este parțial reflectată și absorbită de atmosferă. Chiar și norii de ceruri ușori reduc acest procent la 50%, norii de cirrus mai puternici la 40%. Astfel, energia solară care ajunge la suprafață poate varia de la 550 W/m² cu nori cirrus la 1025 W/m² cu un cer senin.
Note
- ^ Reimann, Hans-Georg; Weiprecht, Juergen Kompendium für das Astronomische Praktikum
Vezi și
- Luminozitate solară
|