Eugen Barbu
Punctul de vedere neutru al acestui articol sau al acestei secțiuni este disputat. Vă rugăm consultați părerile exprimate în pagina de discuții. Vă rugăm nu ștergeți eticheta până la rezolvarea disputei. |
Eugen Barbu | |||
100 de ani de la naștere | |||
![]() Pamfletarul Eugen Barbu | |||
Date personale | |||
---|---|---|---|
Născut | 20 februarie 1924 București, România | ||
Decedat | 7 septembrie 1993, (69 de ani) București, România | ||
Înmormântat | Cimitirul Bellu ![]() | ||
Părinți | Nicolae Crevedia | ||
Căsătorit cu | Marga Barbu | ||
Cetățenie | ![]() ![]() | ||
Ocupație | jurnalist, pamfletar, polemist, publicist, romancier, scenarist, politician | ||
Limbi vorbite | limba română[1] ![]() | ||
Activitate | |||
Educație | Facultatea de Litere a Universității București | ||
Alma mater | Universitatea din București ![]() | ||
Lucrări remarcabile | Groapa, Șoseaua Nordului, Săptămâna nebunilor, Principele | ||
Influențat de | Mateiu Caragiale ![]() | ||
Partid politic | Partidul România Mare, Partidul Comunist Român ![]() | ||
Premii | Premiul Herder | ||
| |||
Modifică date / text ![]() |
![]() |
---|
Literatura română | ||
Pe categorii | ||
Istoria literaturii române | ||
Evul mediu | ||
Curente în literatura română | ||
Umanism - Clasicism | ||
Scriitori români | ||
Listă de autori de limbă română | ||
Portal România | ||
Portal Literatură | ||
Proiectul literatură | ||
v • d • m |
Eugen Barbu (n. 20 februarie 1924, București – d. 7 septembrie 1993, București) a fost un scriitor, jurnalist, scenarist, pamfletar, polemist și politician român, director de reviste,[2] membru corespondent al Academiei Române[3] și laureat al premiului Herder. A devenit un personaj controversat datorită legăturilor sale cu regimul comunist, acuzațiilor de plagiat în unele opere literare și implicării în campaniile de propagandă naționalistă, xenofobă și antisemită.[4][5]
Biografie
Fiul scriitorului și jurnalistului Nicolae Crevedia,[6][7] Eugen Barbu a terminat Facultatea de Litere a Universității București în 1947, după ce o perioadă de timp studiase dreptul la aceeași Universitate. Unii cercetători afirmă[8] că, anterior, ar fi absolvit și școala de jandarmi. După perioada studiilor a lucrat ca jurnalist pentru presa de stânga,[9] fiind parte a aparatului de cenzură comunist.[10]
Corector la Întreprinderea poligrafică (1950). Revizor la Casa Scânteii (1953). În 1963, Eugen Barbu a fost numit la conducerea revistei Luceafărul, timp în care au fost atacați în revistă mai toți scriitorii buni de atunci. Acționând oarecum în contrasens cu spiritul momentului, care era acela al unei relative liberalizări, Barbu a fost înlocuit la conducerea revistei, în 1968, cu Ștefan Bănulescu.[11] Înființează cenaclul Nicolae Labiș (1963), în care au debutat majoritatea poeților generației 60.
În 1969, Eugen Barbu a fost ales membru supleant al CC al PCR. În anul 1974, după obținerea premiului Herder, l-a desemnat bursier pe Corneliu Vadim Tudor. În 1975, Eugen Barbu a devenit deputat în Marea Adunare Națională.[12] Din 1970 până în 1989, Eugen Barbu a condus revista Săptămîna.[13] A fost membru corespondent al Academiei RSR (1974).
Se implică în atacuri verbale, deseori având un ton „obscen”,[14] împotriva intelectualilor ce au fugit din România comunistă și a scriitorilor ce erau critici față de regimul comunist.[15]
A fondat și condus revistele Săptămâna și România Mare.
A înființat, alături de Corneliu Vadim Tudor, partidul cu doctrină naționalistă România Mare, pe care l-a reprezentat în Parlamentul României în legislatura 1992-1996. După decesul său din 1993, Eugen Barbu a fost înlocuit de către deputatul Ion Duțu.
A fost căsătorit cu actrița Marga Barbu.[16]
Opera literară
Debutează cu pseudonimul Eugen Rabe și Eugen Baraba la revistele Epigrama, Gluma, Păcală, Veselia (1941-1945). Debut propriu-zis: ziarul Fapta, condus de Mircea Damian, cu un pamflet (1946).[17] A debutat cu volumul de nuvele „Munca de jos” (publicată mai întâi în Viața Românească, și apoi republicată la Editura Tineretului sub titlul Gloaba).[18] A scris apoi romanele Groapa, Șoseaua Nordului, Săptămâna nebunilor, Princepele (foarte disputat, ca fiind plagiat, volum ce a fost însoțit de mai multe volume intitulate Caietele principelui, un soi de șantier al creației), Ianus (publicat postum). A fost laureat al premiului Herder. A primit Premiul Ion Creangă al Academiei Române (1969) și Premiul Uniunii Scriitorilor (1975).
Traduce sau stilizează traduceri brute din Panait Istrati (cu care se consideră congener), Dostoievski, Thomas Mann, Faulkner.
A lăsat și un Jurnal.
A fost căsătorit cu actrița Marga Barbu pentru care a creat, în calitate de scenarist, seria filmelor cu haiducii lui Mărgelatu, în care aceasta juca alături de Florin Piersic.
A fost implicat în două scandaluri de plagiat: Principele (1969) și Incognito III (1978).[18][19][20]
Eugen Barbu este exemplul tipic de contradicție dintre om și operă. Dacă despre om se poate spune că a fost „patibulo digno”, „opusul” său rezistă oricăror atacuri, de care nici n-a fost scutit. Într-un fel, scriind, Eugen Barbu exersează continuu, uneori chiar prin opere constituite, în permanentă căutare a cărții ideale. Chiar și unele romane poartă marca provizorie a nefinitului.[necesită citare]
Distincții
- Ordinul Steaua Republicii Populare Romîne clasa a IV-a (1964) „pentru merite deosebite în opera de construire a socialismului, cu prilejul celei de a XX-a aniversări a eliberării patriei”[21]
Opere publicate
Nuvele și povestiri
- Gloaba, 1955;
- Tripleta de aur, 1956;
- Oaie și ai săi, 1958;
- Patru condamnați la moarte, 1959;
- Tereza, 1961;
- Prânzul de duminică, 1962;
- Vânzarea de frate, 1968;
- Martiriul Sfântului Sebastian, 1969;
- Miresele, 1975;
Romane
- Balonul e rotund, 1956;
- Unsprezece, 1956;
- Groapa, 1957;
- Șoseaua Nordului, 1959;
- Facerea lumii, 1964;
- Princepele, 1969;
- Incognito I-IV, 1975 -1980; (incognito)
- Săptămâna nebunilor, 1981;
- Ianus, 1993;
Reportaje
- Pe-un picior de plai, 1957;
- Cât în 7 zile, 1960;
- Cu o torță alergând în fața nopții, 1972;
Memorialistică, eseuri, critică, proiecte literare
- Jurnal, 1966;
- Măștile lui Goethe, 1967;
- Foamea de spațiu, 1969;
- Jurnal în China, 1970;
- Caietele Princepelui I-VI, (1972-1981);
- O istorie polemică și antologică a literaturii române, 1976;
Teatru (listă incompletă)
Piesele sunt adunate în volumul Teatru
- Să nu-ți faci prăvălie cu scară, 1959;
- Labyrintul, 1967
Versuri
- Osânda soarelui, 1968;
Scenarii de film
Scrie scenarii de film din seria Haiducilor, dar și altele, bazate pe opere literare proprii, dar și ale altora.
- Haiducii (1966) - împreună cu Nicolae Paul Mihail și Mihai Opriș
- Răpirea fecioarelor (1968) - împreună cu Mihai Opriș și Dinu Cocea
- Răzbunarea haiducilor (1968) - împreună cu Mihai Opriș și Dinu Cocea
- Haiducii lui Șaptecai (1971) - împreună cu Mihai Opriș
- Zestrea domniței Ralu (1971) - împreună cu Mihai Opriș
- Facerea lumii (1971)
- Săptămîna nebunilor (1971) - împreună cu Mihai Opriș și Dinu Cocea
- Tatăl risipitor (1974)
- Bietul Ioanide (1980)
- Drumul oaselor (1980) - împreună cu Nicolae Paul Mihail
- Trandafirul galben (1982) - împreună cu Nicolae Paul Mihail
- Misterele Bucureștilor (1983) - împreună cu Nicolae Paul Mihail
- Masca de argint (1985) - împreună cu Nicolae Paul Mihail
- Colierul de turcoaze (1986) - împreună cu Nicolae Paul Mihail
- Totul se plătește (1987) - împreună cu Nicolae Paul Mihail
Traduceri
- Thomas Mann, Doctor Faustus, împreună cu Andrei Ion Deleanu
- William Faulkner, Orașul
- William Faulkner, Casa cu coloane
- J.B. Priestley, Fundătura îngerilor, împreună cu Andrei Ion Deleanu
Eugen Barbu, critic de artă
Panait Istrati
Readuce în literatura română opera lui Panait Istrati.
Eugen Barbu despre Sabin Bălașa
- Articolul Teatrul Național, în ziarul România Liberă, 1 octombrie 1970
- Articolul Un premiu, în ziarul România Liberă, 22 aprilie 1971
- Articolul Culturale, în ziarul România Liberă, 3 februarie 1972
- Articolul Tot ce pictează înseamnă Mit, în ziarul Scânteia tineretului, 28 noiembrie 1982
Citate
- „... odată terminată o carte, ea devine un glonț scăpat din pușcă, nu-l mai poți întoarce.”[22]
Note
- ^ Autoritatea BnF, accesat în
- ^ „DOCUMENTAR: 95 de ani de la nașterea scriitorului Eugen Barbu”. Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ „Membrii Academiei Române din 1866 până în prezent”. Accesat în .
- ^ Ioanid, Radu (). Wyman, David S.; Rosenzveig, Charles H., ed. The World Reacts to the Holocaust. JHU Press. p. 239. ISBN 978-0-8018-4969-5.
- ^ Gallagher, Tom (). „Barbu, Eugen (1924-93)”. În Cook, Bernard A. Europe Since 1945: An Encyclopedia. Routledge. p. 124. ISBN 978-1-135-17932-8.
- ^ „"Eugen Barbu e fiul lui Nicolae Crevedia" - Curierul National - 17 ianuarie 2003”. Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ Tudaran, Dorin (). Eu, fiul lor- Dosar de Securitate. Polirom. p. 76.
- ^ Ecaterina Taralunga,Enciclopedia identității românești, București,EdituraLitera, 2011
- ^ Călin
- ^ Grigurcu; Ioanid
- ^ Gabriel Dimisianu: Un martor din apropiere
- ^ http://agonia.ro/index.php/essay/13911134/print.html[nefuncțională]
- ^ „Critici in profil RO”. Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ Tismăneanu, p.225
- ^ Ioanid
- ^ „Eugen Barbu a fost exclus din Uniunea Scriitorilor”. Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ Ghițulescu, Mircea (). 100 Cei mai mari scriitori români. Lider. p. 308.
- ^ a b „Eugen Barbu - Fundatia Romania Literara”. Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ „Cui îi e frică de plagiat? - Fundatia Romania Literara”. Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ Flash News - Agentie online de stiri, Flash News
- ^ Decretul Consiliului de Stat al Republicii Populare Romîne nr. 500/1964 pentru conferirea unor ordine și medalii, publicat în Buletinul Oficial nr. 18 din 9 decembrie 1964.
- ^ Marina Bădulescu. „Documentar”. Arhivat din original la . Accesat în .
Legături externe
![Commons](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
![Wikicitat](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/fa/Wikiquote-logo.svg/25px-Wikiquote-logo.svg.png)
- Membrii Academiei Române din 1866 până în prezent – B
- Eugen Barbu de Alex. Ștefănescu Arhivat în , la Wayback Machine., România literară, Numărul 33 / 2002
- Eugen Barbu (II), de Alex. Ștefănescu Arhivat în , la Wayback Machine., România literară, Numărul 34 / 2002
- Eugen Barbu a fost exclus din Uniunea Scriitorilor Arhivat în , la Wayback Machine., 29 septembrie 2010, Jurnalul Național
|