José Aparicio
José Aparicio | |
![]() | |
Date personale | |
---|---|
Născut | 1770[1][2] ![]() Alicante, Spania ![]() |
Decedat | (68 de ani)[3] ![]() Madrid, Noua Castilie(d), Spania ![]() |
Copii | Esteban Aparicio Álvarez[*][[Esteban Aparicio Álvarez (Spanish painter (1826-1904))|]] ![]() |
Cetățenie | ![]() ![]() |
Ocupație | pictor ![]() |
Limbi vorbite | limba spaniolă ![]() |
Activitate | |
Studii | Real Academia de Bellas Artes de San Carlos[*][[Real Academia de Bellas Artes de San Carlos (art school)|]], Real Academia de Bellas Artes de San Fernando[*][[Real Academia de Bellas Artes de San Fernando (Spanish art school, museum and gallery in Madrid, Spain)|]] ![]() |
Pregătire | Jacques-Louis David ![]() |
Profesor pentru | José Elbo[*][[José Elbo (pictor spaniol)|]] ![]() |
Mișcare artistică | neoclasicism ![]() |
Modifică date / text ![]() |
José Aparicio e Inglada (n. 1770, Alicante, Spania – d. , Madrid, Noua Castilie(d), Spania) a fost un pictor spaniol în stil neoclasic; strâns asociat cu domnia regelui Ferdinand al VII-lea.
Biografie
S-a născut în Alicante, al șaptelea dintre cei opt copii dintr-o familie din clasa de mijloc. Primele sale studii artistice au fost la Real Academia de Bellas Artes de San Carlos de Valencia, unde a câștigat premiul I pentru pictură în 1793.
După aceea, a urmat cursurile Real Academia de Bellas Artes de San Fernando din Madrid. În 1796, pictura sa cu Manuel Godoy prezentând pacea (Pacea de la Basel) regelui Carlos al IV-lea i-a câștigat o bursă de la rege pentru a studia la Paris și Roma.[4] La Paris, a fost primul student spaniol al lui Jacques-Louis David. A câștigat o medalie de aur pentru pictura sa „Febra galbenă din Valencia” în 1805.[5]
A mers la Roma în 1807 și, în mai multe rânduri, a refuzat să jure credință noului rege, Iosif I. Din această cauză, el și alți spanioli cu gânduri similare au fost prizonieri virtuali la Castelul Sant'Angelo, până când Ferdinand a revenit pe tron în 1813.[6]
După ce și-a recâștigat libertatea, a fost rechemat în Spania și a ajuns acolo în 1815. După câteva luni, s-a stabilit la Madrid, fiind numit pictor de curte al lui Ferdinand.[4] Un an mai târziu, a început să picteze „Gloriile Spaniei”, care avea să-l țină ocupat timp de doi ani.[5] Aceasta a fost prima dintr-o lungă serie de lucrări pe teme patriotice.
Pentru cea mai cunoscută lucrare a sa, „Debarcarea lui Ferdinand al VII-lea în portul Santa María”, a fost numit „Academician de merit” la Academia de San Carlos în 1829. Mai târziu, a devenit directorul Academiei de San Fernando.[4] Pe lângă picturile istorice, el a fost remarcat pentru portretele pe care le-a realizat aristocrației spaniole și ofițerilor militari.
După moartea lui Ferdinand în 1833, acesta a căzut în dizgrație față de noul guvern liberal, deoarece era considerat a fi un propagandist al regelui. După o criză de pneumonie, a fost forțat să se pensioneze și i s-a acordat o pensie nominală, deși se pare că a trebuit să lupte pentru a-și primi plățile în termen.[6] A murit în sărăcie la Madrid, la vârsta de 64 de ani.
Picturi (selecție)
- Godoy prezentând pacea
regelui Carlos al IV-lea - Debarcarea regelui Ferdinand al VII-lea
în portul Santa María - Foamete la Madrid
- Giuseppe Maria Ferdinando Dal Pozzo
Referințe
- ^ a b Benezit Dictionary of Artists, accesat în
- ^ a b Grove® Dictionary of Art, accesat în
- ^ a b Diccionario biográfico español, accesat în
- ^ a b c Brief biography @ the Museo del Prado.
- ^ a b Brief biography @ the Diccionario de Pintores Alicantinos.
- ^ a b Brief biography[nefuncțională – arhivă] @ Los Ensayos.
Lectură suplimentară
- Adrián Espí Valdés, „José Aparicio: pintor alicantino y de corte”, Instituto de Estudios Alicantinos, Vol. XXIII, 1978, pp. 7–33.
Legături externe
- „El Desaparecido Lienzo de José Aparicio: Rescate de Cautivos en Tiempos de Carlos III” de Juan de Rojas Puig @ Alicante Vivo