Rezistența anticomunistă din România
Rezistența anticomunistă din România | |||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Parte a Insurgențele anticomuniste din Europa de Est | |||||||||
![]() | |||||||||
Informații generale | |||||||||
| |||||||||
Beligeranți | |||||||||
![]()
![]() | ![]()
![]() ![]() ![]() | ||||||||
Efective | |||||||||
Câteva batalioane[1] | 10.000 de rebeli | ||||||||
Pierderi | |||||||||
Necunoscut, însă cel mai probabil puține | 2.000 de morți | ||||||||
Modifică date / text ![]() |
Parte dintr-o serie despre | ||||||||
România comunistă | ||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() ![]() | ||||||||
Organizații
| ||||||||
Politici
| ||||||||
Cultură
| ||||||||
Proteste și rezistență
| ||||||||
Relațiile cu URSS
| ||||||||
Relațiile cu alte state
| ||||||||
|
Rezistența anticomunistă românească este o mișcare populară de luptă împotriva dictaturii Partidului Comunist Român (6 martie 1945-22 decembrie 1989). A fost activă începând cu anul 1944 și a durat timp de mai mult de treizeci de ani, unii luptători izolați subzistând efectiv până la mijlocul anilor ’70[nota 1]. În România, opoziția armată a fost prima și una dintre cele mai organizate forme de rezistență împotriva regimului comunist. Abia după căderea lui Nicolae Ceaușescu, în decembrie 1989, detaliile unei asemenea mișcări au fost aduse la cunoștința publicului. Dacă românii cunoșteau deja existența bandelor armate, acest lucru era posibil numai via propaganda comunistă care le evoca în mod regulat, faptele fiind deformate, puterea arătându-i pe luptătorii anticomuniști drept niște vulgari tâlhari la drumul mare, în solda puterilor imperialiste externe[2].
Dispersați, dar relativ numeroși, acești oameni constituiți în mici grupuri înarmate se auto-denumeau uneori „Haiduci”, refugiați în Munții Carpați, unde se vor ascunde ani în șir din fața autorităților. Unul dintre ultimii combatanți a fost eliminat în Munții Banatului în 1962, în timp ce un alt luptător din Munții Făgăraș a fost capturat în 1976. Rezistența română a fost una dintre mișcările de rezistență cele mai longevive din cadrul Blocului Estic[3]. Este important de subliniat că subiectul reprezintă o descoperire relativ recentă în România, grație deschiderii parțiale a arhivelor Securității, fapt care a permis examinarea de date istorice precise, unele necunoscute istoricilor înainte de anul 2005[nota 2]. În 2017, acest proces a avansat mult chiar dacă volumul arhivelor este considerabil și o parte importantă a dosarelor a dispărut[4]. Cercetările și descoperirile recente vor aduce probabil noi perspective și clarificări asupra un subiect care este foarte recent pentru istorici.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7a/Romanian_anti-communist_Resistance.svg/370px-Romanian_anti-communist_Resistance.svg.png)
Geneză
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/96/Soviet_occupation_of_Bessarabia_and_Northern_Bukovina_07.jpg/290px-Soviet_occupation_of_Bessarabia_and_Northern_Bukovina_07.jpg)
În martie 1944, Armata Roșie invadează Bucovina de Nord, care, la acel moment, era o provincie a Regatului României, aliat celui de-al Treilea Reich. Primul act de rezistență este oficial și este organizat de Marele Stat Major Român: un batalion special, o unitate teritorială a Armatei Române, este creat[5] și antrenat pentru a lupta împotriva invadatorului sovietic[6] și a NKVD-ului: Batalionul Fix Regional din Bucovina.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/26/Soviet_occupation_of_Bessarabia_and_Northern_Bukovina_11.jpg/290px-Soviet_occupation_of_Bessarabia_and_Northern_Bukovina_11.jpg)
Sute de români au fugit atunci din calea terorii sovietice și a deportărilor[7], pentru a se refugia în păduri. Aceștia au înființat gherile antisovietice, în grupuri de 15 până la 20 de persoane. Primele grupuri de luptători au apărut astfel în nordul Bucovinei, uneori încadrate și susținute de comandamentul militar german, dar conduse întotdeauna de români. Constituit exclusiv din voluntari locali, acest batalion va atinge un efectiv de 1378 de combatanți, repartizați în 3 companii. Un ofițer de rezervă era însărcinat cu instrucția militară a voluntarilor.
La 23 august 1944, România se alătură Aliaților și declară război Germaniei naziste. Totuși, Aliații așteaptă până pe 12 septembrie 1944 pentru a semna armistițiul cu România, perioadă în care Armata Roșie acționează ca una de ocupație, dedându-se jafurilor și numeroaselor violențe[8]. Odată ce ultimele forțe germane sunt alungate din țară, forțele sovietice dispun de o libertate totală în România. Guvernul român nu mai are nici o autoritate asupra Basarabiei și Bucovinei de Nord, regiuni cedate oficial URSS-ului în iulie 1940[nota 3]. În acest context, cea mai mare parte a trupelor de voluntari din Bucovina sunt dizolvate, unele dintre acestea menținându-se în munți unde vor rămâne active, urmărite de NKVD, executate sau deportate în Gulag. Regăsim urmele existenței acestei prime rezistențe până în octombrie 1944[9].
În septembrie 1945, Generalul Aurel Aldea a decis să constituie un Comandament Central al Mișcării Naționale de Rezistență, să-și subordoneze toate organizațiile constituite anterior, să împartă teritoriul național în zone de acțiune, fiecare având un comandant care trebuia să acționeze după instrucțiunile centrale (contraamiralul Horia Macellariu în București, generalul Constantin Eftimiu în trecătorile Carpaților Orientali și în Munții Apuseni, Gavrilă Olteanu în Munții Căliman, prof. Gheorghe Manu pe Valea Prahovei, Mihail Fărcășanu în zona Câmpulung Muscel, Horia Comaniciu în Munții Sebeș etc).
În mai 1946, Generalul Aurel Aldea, fost ministru de interne în guvernul Constantin Sănătescu, este arestat și acuzat că ar fi reunit sub comanda sa mai multe grupuri subversive. În realitate, MNR sau „Mișcarea Națională de Rezistență” embrionară[10][11] pe care încerca să o coordoneze nu reprezenta decât o slabă amenințare[12][IG 1][13][14] la adresa înființării regimului comunist.
Alegerile generale din România anului 1946, masiv viciate de fraude și de intimidări, într-o țară ocupată integral de trupele sovietice, au favorizat fuziunea forțelor anticomuniste. Un Comitet Național Român instalat la Paris în 1948[15][16] însărcinat, în speranța unei intervenții a Vestului, cu informarea guvernelor occidentale asupra situației din România, este de asemenea în contact cu câțiva luptători anticomuniști de pe teritoriul românesc. În același timp, nici o structură de coordonare, nici un comandament central nu va reuși să apară vreodată. Acesta din urmă informa, la rândul său, guvernele occidentale.
Începutul mișcării de rezistență armată
La începutul toamnei anului 1948, în ciuda dispariției oricărei coordonări, grupuri mici, uneori chiar simpli indivizi, au intrat în clandestinitate în munții Carpați. Ei vor constitui astfel diverse puncte de rezistență armată, în ceea ce a devenit o mișcare totalizând mai multe mii de persoane. Rebelii proveneau din toate păturile sociale și din toate religiile țării. Aceste grupuri sunt independente însă uneori comunică între ele prin mesaje. S-au identificat trei forme diferite[17] de manifestare a Rezistenței: tentative de rezistență armată organizată și condusă de ofițeri trecuți în rezervă (cum ar fi colonelul Uță, locotenentul-colonel Arsenescu și maiorul Dabija), acte de nesupunere civilă concretizate prin mișcări de refugiați în munți și crearea de depozite de armament drept centre de rezistență și de adăpost pentru cei căutați de poliția politică.
Pentru marea majoritate a membrilor rezistenței[18], intervenția americanilor era consecința logică a unei situații dramatice care aruncase țara în teroare și bulversări sociale și economice fără precedent. Credința lor în venirea iminentă a americanilor[19] era un element major al motivației de care dădeau dovadă.[20] Șefii grupurilor erau însă lucizi în evaluarea șanselor pe care le-ar fi putut avea acțiunile lor, ca fiind reduse în absența unei atac american[21] împotriva forțelor de ocupație sovietice din România care să le susțină. Absența unei reacții militare a Occidentului, pe lângă condițiile de subzistență extrem de dure[22] la care se adăuga și dificultatea înfruntării unui inamic ce dispunea de forțe disproporționate pentru a-i combate, va duce la distrugerea lor în anii '50.
Factori determinanți
Aplicare brutală a politicii comuniste
Un ansamblu de măsuri radicale ce tulbură societatea elimină o parte importantă a populației active sau îi obligă pe români să se adapteze prin metode ce includ supunerea totală. Acest cadru inflexibil a produs, evident, o respingere a regimului și un refuz din partea multor cetățeni de a participa la distrugerea societății existente. Poziția constituțională de jure a Partidului Comunist Român ca „partid unic și organ conducător al statului” interzice de facto constituirea de asociații, sindicate sau alte structuri sociale independente de putere și impune o autoritate totală a partidului comunist, mergând de la vârf (Comitetul Central) și până la bază. La acest tablou sumbru trebuie să adăugăm prezența masivă în societate a organelor de Securitate, activă prin cenzură, dar și implementarea unei politici de supraveghere cu spectru larg, fără control judiciar[nota 4]. Pe plan economic, o planificare de stat strictă afectează nu doar orientările macro-economice, ci toate aspectele producției, distribuției și consumului, în ciuda resurselor disponibile, a posibilităților tehnice, a mediului și a nevoilor populației. În cele din urmă, controlul total al activităților culturale[23], sportive[24], controlul mass media, dispariția libertății de exprimare și restricțiile de călătorie blochează orice inițiativă culturală și interzice existența oricărui spațiu de libertate[nota 5].
Valurile masive de arestări și epurări
«Curățarea» profundă și sistematică a sistemului administrativ se abate asupra țării după ce comuniștii pun mâna pe putere în ajunul lui 1948. Armata suferă o epurare completă. Imensa majoritate a cadrelor formate înaintea comunismului sunt trecute în rezervă sau pensionate. Epurarea armatei regale a avut loc între 1945–1949, prin intermediul mai multor decrete[25]. Acestea aveau rolul de a elimina nu numai cadrele care nu dovedeau loialitate față de regimul comunist sau față de Uniunea Sovietică, ci și pe cele a căror origine socială nu era «sănătoasă». Poliția a fost transformată în Miliție, iar jandarmeria s-a transformat în trupe de Securitate. Marea majoritate a cadrelor formate înainte de instaurarea comunismului sunt pensionați sau trecuți în rezervă. În paralel, măsurile politice și economice menite să elimine toate profesiile liberale[nota 6][nota 7] și toată autonomia profesională sau autonomia țăranilor i-au privat pe aceștia din urmă și clasa medie de mijloacele de supraviețuire[26]. Avem aici de a face cu cele mai puternice pârghii care au dus la nașterea unei rezistențe armate. Ruinate, victimele economice ale noului regim puteau fi țărani cărora li se confiscaseră mijloacele de producție pentru că fuseseră etichetați drept «chiaburi», meșteri lăsați fără ateliere sau comercianți cărora li se luaseră magazinele în primele valuri ale naționalizărilor. Lista este lungă și include foștii funcționari, angajații de la stat sau din instituțiile importante, concediați pentru că nu prezentau încredere din punct de vedere politic. Tot aici intră membrii guvernelor și parlamentelor anterioare, polițiștii, judecătorii, preoții, numiți «lachei ai capitalismului», dar și foștii membri ai claselor conducătoare: profesiuni liberale, șefi de întreprinderi, acționari, bancheri, aristocrați, considerați de regim «exploatatori ai poporului». Mulți dintre ei riscă pușcăria, chiar eliminarea fizică, din cauza apartenenței sociale sau politice din trecut. În cele din urmă, la această listă se adaugă cei care intră în clandestinitate pentru a scăpa de o arestare iminentă. Un număr mare de familii s-au refugiat în munți la sfârșitul lui 1948 și începutul lui 1949. În acest sens, un funcționar al Consulatului Britanic de la Cluj scrie la 1 mai 1949, referitor la subiectul situației partizanilor:
“ | Hainele și medicamentele lipseau și probabil că acest lucru este adevărat pentru că numărul lor crescuse cu o proporție considerabilă de femei și copii începând cu exproprierile de la 1 martie. Mi s-a comunicat valoarea de 20.000 ca număr al celor care s-au alăturat după expropriere (...) Creșterea numărului de femei și copii va crea probleme de supraviețuire în iarna următoare (...) și mi se spune din nou că la partizani ajung camioane cu provizii militare, uneori prin captură, alteori prin dezertare, dar nu pot estima anvergura acestui fenomen...[27]. | ” |
Opoziția țăranilor la colectivizare
Este elementul esențial al revoltei împotriva puterii comuniste. În 1945, România era o țară 80% rurală, prin urmare, desființarea proprietății private a fost un șoc pentru lumea de la sate. Respinsă de aceasta, colectivizarea a fost considerată drept un furt cu violență și a fost puternic combătută de țăranii atașați de pământurile lor. S-au intensificat refuzurile de supunere față de noile legi, manifestațiile și actele de nesupunere civilă. Reprimate dur de Securitate, care nu ezita să închidă sau să execute conducătorii protestelor[28][29], campaniile au constituit creuzetul unei rezistențe și, de asemenea, suportul ei logistic pe termen lung. Rezistența țăranilor la colectivizarea forțată și brutală[30] este un fenomen puțin cunoscut atât în Europa de Vest cât și în Europa Centrală. Într-o țară cunoscută pentru agresivitatea poliției politice, Securitatea mult temută, dar și pentru pasivitatea sau indiferența poporului în fața dominației comuniste, intensitatea opoziției țăranilor față de regimul stalinist este o realitate ieșită din comun.
Forța mișcării legionare
În 1937, rezultatele au arătat că peste 15,58% din voturi erau pentru Partidul Legionar Partidul Totul pentru Țară, echivalentul a 478.000 voturi. În 1938, mișcarea legionară cuprindea sute de mii de membri[nota 8], inclusiv o forță paramilitară semnificativă. Foarte activă, organizată și având puterea politică între septembrie 1940 și ianuarie 1941, această formațiune devenise ilegală, dar a rămas «interesantă» din punct de vedere politic în 1944-1945, în special pentru comuniști[nota 9] care le-au «uitat» atitudinea anticomunistă și acțiunile uneori violente, recrutând până în 1948[31] foști legionari. La acel moment, PCR căuta să diminueze riscul unei opoziții masive la reformele radicale pe care urma să le implementeze în societate, mai ales că formațiunea de extremă-stângă avea numai câteva sute de membri[nota 10], iar mișcarea legionară câteva zeci de mii, o parte dintre aceștia din urmă fiind antrenați și înarmați. Importante grupuri de tineri cu pregătire militară și care făcuseră parte din organizații legionare au intrat în clandestinitate după lovitura de stat eșuată din ianuarie 1941, devenind adversari ai regimului Antonescu, s-au văzut nevoiți să colaboreze cu inamicii lor de dinainte de război: comuniștii. Unii legionari, în special cei din mediul muncitoresc și cei care erau împotriva elitelor interbelice, au profitat de mână întinsă[nota 11] mai ales că alternative părea să fie închisoarea; alții, precum Ion Gavrilă Ogoranu au preferat clandestinitatea, împotrivindu-se pe cale armată împotriva comuniștilor și a ocupantului sovietic. De-a lungul războiului rece, Occidentul, în special Franța și Statele Unite, au profitat de legionarii refugiați în vestul continentului și care erau dispuși[32] să sprijine rezistența anticomunistă din România[33], mai ales că opoziția democratică românească din exil se dovedise incapabilă să furnizeze resursele.
Refuzul dictaturii comuniste
Un alt element important al Rezistenței armate este motivația indivizilor și a grupurilor convinse că doar o implicare armată ar putea să reducă teama crescândă și să oprească ajungerea irevocabilă a comuniștilor la putere. Grupurile de rezistență conduse de foști ofițeri acționau în mod coordonat și planificat. Se pare că își puneau speranțele în incitarea la o insurecție armată generală, la o revoltă masivă, care nu s-au produs niciodată. O categorie mai redusă de insurgenți dornici să lupte împotriva comunismului era formată din refugiați români recrutați în Europa de Office of Policy Coordination (OPC)[34], antrenați în Franța, în Italia și în Grecia și apoi parașutați în Carpați. Majoritatea dintre ei nu au reușit să creeze contacte locale, care le erau indispensabile pentru supraviețuire, și au fost rapid capturați, iar cei mai mulți judecați de tribunalele militare și executați[27].
Persecuția Bisericii Române Unite cu Roma, Greco-Catolice
Considerate «reacționare» prin natura lor, instituțiile bisericești și mișcările religioase pacifiste au fost verificate și supravegheate atent, dar politica PCR față de acestea a variat de la caz la caz[35]: deoarece nu avea legături de subordonare sau de interdependență cu alte state și nici nu poseda o rețea școlară proprie[nota 12], Biserica Ortodoxă Română a făcut obiectul unei schimbări rapide de generații la nivelul conducerii (o parte a fost întemnițată, la fel ca prelații care au protestat), precum și a unei monitorizări vaste a clerului. Niciun preot sau călugăr nu putea accede pe o înaltă poziție în ierarhia ecleziastică fără aprobarea poliției politice comuniste. Este interesant de citat o frază populară în epocă: „Dacă vrei să denunți pe cineva fără să te demaști ca informator, du-te la spovedanie”[36][37]. În contrapartidă, Bisericile catolice, indiferent că erau de rit latin sau de rit bizantin, precum și Bisericile protestante, instituțiile religioase iudaică și musulmană, aveau școli confesionale și legături solide cu străinătatea, în special cu țări considerate drept «imperialiste»[nota 13]: prin urmare, persecuția lor a fost mult mai dură. Școlile pe care le dețineau au fost desființate, numeroase mânăstiri și lăcașuri de cult închise, unii clerici fiind întemnițați sau uciși, iar proprietățile confiscate. O parte dintre proprietățile Bisericii Române Unite cu Roma (Greco-Catolică) au fost atribuite Bisericii Ortodoxe. Astfel, la sfârșitul lui septembrie 1948, în încercarea de a rupe legătura cu occidentul și de a diminua influența Romei în rândul catolicilor români[nota 14], regimul comunist a impus credincioșilor și preoților greco-catolici să treacă la ortodoxie. Autoritățile comuniste din România, după modelul impus de Stalin,[nota 15] au declarat ilegală, desființând practic Biserica Română Unită cu Roma, Greco-Catolică, la 1 decembrie 1948, confiscându-i acesteia toate bunurile[38]. S-a instituit o represiune brutală și sistematică ce avea să dureze până în 1964[39][40]. Toți episcopii greco-catolici (dar și unii romano-catolici, precum Anton Durcovici) au fost trimiși la închisoare, unde o parte dintre ei au murit din cauza condițiilor de detenție. Mulți preoți au fost torturați, încarcerați în lagăre de muncă sau pur și simplu asasinați. În consecință, unii preoți și credincioși catolici, cu precădere din Transilvania, s-au alăturat mișcărilor de rezistență anticomunistă.
Tentative de rețele susținute din exterior
Estimați la 20-50.000 de către serviciile occidentale, dintre cei 70.000 de români aflați în taberele de refugiați din occident[41], cei care își doreau să lupte contra regimului comunist[42] reprezentau o mană cerească pentru serviciile de informații din lumea liberă. Majoritatea acestor refugiați erau, precum Virgil Ierunca, democrați, dar această majoritate nu avea, în general, nici o antrenament sau educație militară. În schimb, printre aceștia se aflau și numeroși legionari gata de luptă[32]. CIA a văzut în asta oportunitatea de a forma o rețea de agenți infiltrați în Blocul Estic și a recrutat pe unii dintre ei, refugiați cel mai des în Germania, Austria și Iugoslavia[43][44] și gata să se angajeze în lupta împotriva comunismului. Decizia a fost luată împreună de președintele american Harry Truman și de președintele francez Vincent Auriol[45]. Deja organizați, solidari și beneficiind de formare militară în cea mai mare parte, legionarii au fost foarte apreciați în acest context, în care trecutul lor tumultuos și contestabil era pus între paranteze în fața nevoii de a combate comunismul. Acceptând oferta americană[nota 16], șefii legionari[nota 17] au jucat un rol important în recrutarea și coordonarea viitorilor agenți.
![Act de acuzare nr. 1343 din 1953, împotriva rezistenților anticomuniști legionari, parașutați și capturați în România, și a susținătorilor lor.](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3d/Actul_de_acuzare_nr._1343_din_3_octombrie_1953_%C3%AEmpotriva_rezisten%C8%9Bi_anticomuni%C8%99ti_legionara_%28Tribunal_Militar_din_Bucure%C8%99ti%29.pdf/page1-220px-Actul_de_acuzare_nr._1343_din_3_octombrie_1953_%C3%AEmpotriva_rezisten%C8%9Bi_anticomuni%C8%99ti_legionara_%28Tribunal_Militar_din_Bucure%C8%99ti%29.pdf.jpg)
În 1949, informate de Foreign Office că rezistența anticomunistă română se intensifica și beneficia de sprijin popular la țară, serviciile de informații occidentale au investit serios în acest proiect. Au fost selectați 100 de agenți, dintre care 50 urmau să fie parașutați în interiorul țării, iar 50 trebuiau să îi susțină din exteriorul frontierelor românești. Combatanții vor fi pregătiți și antrenați în Franța și Germania. Alți 100 de voluntari vor fi antrenați în Italia și Grecia. Șeful operațiunilor secrete ale CIA din acel moment, Gratien Yatsevich, a declarat că acțiunile realizate în România nu erau depășite, ca număr de agenți și ca resurse alocate, decât de acțiunile organizate pentru Albania, acestea din urmă fiind cele mai importante dintre acțiunile întreprinse în timpul războiului rece din Europa de Est[46]. Printre primii voluntari români recrutați de CIA la începutul lui 1951 se numără: Constantin Săplăcan, Wilhelm Spindler, Gheorghe Bârsan, Matias Bohm, Ilie Puiu[nota 18]. Vor fi primii parașutați în țară, în noaptea de 18 spre 19 octombrie 1951, în Munții Făgăraș[47]. Securitatea îi va prinde și va descoperi că au fost recrutați în Italia. Guvernul român va trimite o notă de protest americanilor, acuzându-i de ingerințe în problemele interne ale țării și subliniind că agenții CIA capturați fuseseră trimiși „pentru a pune în aplicare acte de sabotaj și de spionaj contra armatei române”[46].
Următoarele grupe de combatanți au fost trimise în România în noiembrie 1951. Ion Samoilă, Ion Golea și Ion Tolan formau grupul ‘Jacques’, parașutat lângă Agnita. Apoi, în noaptea dintre 1 și 2 octombrie 1952[48], a fost parașutat al doilea grup, sub numele de cod ‘Robert’: Mircea Popovici și Alexandru Tănase, undeva aproape de Calafat, lângă frontiera cu Bulgaria. Au urmat grupurile ‘Pascal’: Gheorghe Gheorghiu, Constantin Gigi și Făt Savu, la 1 iulie 1953, în Apuseni, și ‘Fii Patriei’: Sabin Mare, Ilie Rada și Gavril Pop, în iulie 1953, într-o zonă împădurită aflată undeva între județele Satu Mare, Sălaj și Bihor[49]
Alți agenți vor fi trimiși din Grecia, printre aceștia numărându-se Toma Bebi, prins de Securitate exact la aterizare. Bebi va colabora cu Securitatea până la prinderea altor 12 parașutiști legionari.
Conform declarațiilor lui Gordon Mason[50], șeful biroului CIA la București între 1949 și 1951, misiunea agenților parașutați consta în contactarea grupurilor de rezistenți din munți, informarea acestora cu privire la faptul că Occidentul era interesat de soarta lor, aprovizionarea lor cu arme, muniții, medicamente și bani. De asemenea, era prevăzut ca rezistenții români să primească stații de emisie recepție, prin care să rămână în contact cu Occidentul. Obiectivele esențiale erau, tot conform lui Gordon Mason, cunoașterea forțelor de care dispuneau mișcările de rezistență, furnizarea de informații despre activitatea armatelor române și sovietice, încurajarea combatanților din Rezistență pentru a acționa contra trupelor sovietice în caz de război.
Majoritatea operațiunilor de parașutare au eșuat din cauza infiltrării de către sovietici a serviciilor occidentale, a scurgerilor de informații pe această filieră și a organizării defectuoase[nota 19]. Ipoteza bazată pe scurgeri interne de informații din cadrul serviciilor de informații britanice (contraspionaj MI6), și în special din cauza spionului Kim Philby[nota 20] aflat în solda sovieticilor, care informa direct NKVD-ul nu este confirmat de C.N.S.A.S în 2016. Astfel, trei agenți formați de americani și trimiși în iunie 1953 în Munții Apuseni au fost capturați fără să fie executați, deoarece autoritățile comuniste doreau să facă din ei agenți dubli. În regiunile orașelor Oradea și Satu Mare, trei agenți parașutați au fost omorâți: unul într-un schimb de focuri, alți doi executați[51]. În același an, un grup de 13 legionari trimiși de către CIA în România, este capturat, apoi judecat de către un tribunal militar[52][32][33]. În octombrie 1953 are loc procesul acestor 13 combatanți, cu mare vâlvă. Cei 13 au fost condamnați la moarte și executați la 31 octombrie 1953, în închisoarea Jilava[nota 21].
Grupurile de rezistență
Grupurile de rezistenți români din munți au fost foarte numeroase și diferite[27][53][54]. Se numără mai mult de o mie, precum și câteva zeci de centre ale rezistenței[55][56]. Este vorba nu doar de grupuri înarmate, ci mai ales de organizații subversive, multe dintre ele în localități urbane; activitatea lor a fost cel mai adesea efemeră, unele implicându-se în realizarea și răspândirea de manifeste. Puține dintre ele au reușit să se coordoneze la nivelul regiunii în care se aflau. Conform arhivelor Securității care au putut fi recuperate și după mărturiile rezistenților care au supraviețuit, există câteva grupuri mai importante. Prin ‘importanță’ înțelegem fie numărul de membri, fie acțiunile excepționale întreprinse, fie urma vie pe care au lăsat-o în regiunea în care au combătut. Totuși, clasificarea grupurilor este o acțiune dificilă, deoarece pentru unele dintre ele informațiile nu sunt disponibile în totalitate (dosare clasate încă secrete în Arhivele Securității la SRI), iar pe de altă parte, martorii au fost de multe ori eliminați în totalitate de autoritățile comuniste sau, pur și simplu, au dispărut. Luând în considerare drept criteriu importanța activității lor și literatura disponibilă în arhive, sunt reținute șapte grupuri, descrise pe scurt, aici. Dacă ținem cont doar de mărimea dosarelor din arhivele oficiale ale statului, atunci numărul grupurilor este mult mai mare[VL 1][57]. După descrierea a șapte grupuri remarcabile, un tablou sintetic adună toate grupările considerate importante de către C.N.S.A.S.
Teodor Șușman
Primar al satului Răchițele (în Munții Apuseni) de trei ori, pentru mai mult de zece ani, înainte de 1945, Teodor Șușman[TS 1] a devenit unul dintre cei mai cunoscuți rezistenți ca urmare a descoperirii osemintelor sale, la 23 iunie 2010, de către CICC, Centrul de Investigare a Crimelor Comunismului, dar și după cercetările făcute pe 5 și 6 iulie 2011[58], cu scopul de a găsi osemintele fiilor săi, care l-au urmat în luptă: Toader și Avisalon Șușman.
![Teodor Șușman, Luptător anticomunist în Munții Apuseni.](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/39/RezistantaRomanaAntiCommunista-Teodor-Susman-tanar-.jpg/110px-RezistantaRomanaAntiCommunista-Teodor-Susman-tanar-.jpg)
Șef respectat și recunoscut în Țara Moților, Șușman va intra rapid în colimatorul autorităților comuniste, apoi va fi destituit din funcția de primar, la puțină vreme după ajungerea comuniștilor la putere, în 1945. Fiind greco-catolic și susținând Partidul Național Țărănesc, va fi calomniat și acuzat pe nedrept de comuniștii locali oportuniști și geloși pe reușita lui personală. După ce a încercat de mai multe ori, fără succes, prin mai multe scrisori[59], să își dovedească inocența și să arate cât de perfizi erau acuzatorii, Șușman se simte în pericol și decide să fugă în munți. Acest lucru se va întâmpla în august 1948, iar Șușman va fi însoțit de cei trei fii ai săi: Toader (Teodor junior), Avisalon și Traian. La început, rezistența lor se va limita la asigurarea supraviețuirii, apoi va include reacția la teroarea impusă de comuniști asupra țăranilor care îi ajutau. Vor ataca mai multe cooperative și societăți de exploatare forestieră, fără să facă vreodată uz de violență contra muncitorilor sau cadrelor și încercând să micșoreze consecințele pentru aceștia din urmă. După trei ani de rezistență în fruntea unui grup format din zece persoane, Teodor va fi împușcat în 1951. Doi dintre cei trei fii ai lui vor muri în 1958, într-o șură incendiată de Securitate. Întreaga familie Șușman va avea un destin tragic, cu excepția lui Traian, singurul care va supraviețui după ani lungi de pușcărie.
Maior Nicolae Dabija - Rețeaua „Frontul Apărării Naționale, Corpul de Haiduci”
![Maior Nicolae Dabija, Luptător anticomunist în Munții Apuseni.](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/17/RezistantaRomanaAntiCommunista-NicolaeDabija.jpg/110px-RezistantaRomanaAntiCommunista-NicolaeDabija.jpg)
Există încă un grup armat din regiunea Munților Apuseni, numit Frontul Apărării Naționale - Corpul de Haiduci, pe care istoricii îl consideră drept important. Acest grup era condus de un fost ofițer al armatei regale, care participase la războiul împotriva URSS pe Frontul de Est, Maiorul Nicolae Dabija[ND 1], și va ataca biroul perceptorului din Teiuș, înarmat cu carabine și pistoale. Autoritățile române vor descoperi refugiul rebelilor după ce îl vor aresta pe unul dintre ei, iar acesta le va indica locul, pe Muntele Mare. O operațiune condusă de forțele de securitate se lansează împotriva rebelilor în dimineața zilei de 4 martie 1949. Conduși de Colonelul Mihai Patriciu, securiștii vor ataca vârful unde erau ascunși rebelii. Au urmat focuri și lupte corp la corp. Vor fi trei morți și trei răniți, în rândul comuniștilor. Dabija a fost arestat pe 22 martie 1949, după ce a fost denunțat de către un sătean. Pe 28 octombrie 1949, șapte membri ai grupului, printre care și Maiorul Nicolae Dabija, vor fi executați la Sibiu[ND 2][ND 3].
![Colonel Ioan sau Ion Uță, rezistența în Banat](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c5/2016-10-05-MuzeulSighet-ColoneloanUta.jpg/110px-2016-10-05-MuzeulSighet-ColoneloanUta.jpg)
Inițiator al unui grup de rezistență important din Banat, Colonelul Ion Uță[IU 1] este unul dintre cele mai extraordinare personaje ale Rezistenței române. Unul dintre grupurile de rezistență pe care le-a fondat a fost implicat într-o adevărată bătălie contra trupelor de Securitate, la Pietrele Albe, fapt foarte rar în mișcările de rezistență din România, care erau cel mai des axate pe defensivă. Prefect al județului Severin (între cele două Războaie Mondiale), în perioada 1943-1944 căpitan în armata română, Ion (sau Ioan) Uță a fost numit Colonel, apoi trecut în rezervă odată cu epurarea armatei de către comuniști. Șef (local) în Partidul Național Țărănesc (PNȚ) cu ocazia alegerilor generale din 1946, Uță a trebuit să fugă, deoarece se știa urmărit de Securitate. Prin urmare, el se retrage în munții Țarcul și Cernei. Încă de la implicarea lui în Rezistență, va căuta să organizeze și să coordoneze între ele diferitele grupuri de rezistență românească din Banat, cu scopul de a întări și a unifica forțele existente, apoi de a organiza o revoltă populară generală în regiune. Este unul dintre rarii șefi de rețea care au dorit să creeze un schelet regional, apoi național, pentru Rezistență, printr-un plan precis și un calendar. Format exclusiv din locuitori ai satelor de munte din Severin, grupul său va include 30 de persoane - în grup se vor infiltra elemente ale Securității, iar Uță va fi omorât în 1949.
Gogu Puiu - Rețeaua „Haiducii Dobrogei”
În jurul lunii iulie 1947, la București se decide formarea unei organizații de Rezistență în Dobrogea - aceasta va începe să acționeze în 1948, sub conducerea fraților Nicolae și Dumitru Fudulea (în nordul Dobrogei)[60][61] și a lui Gogu Puiu (în sudul Dobrogei)[62]. Li se va alătura Nicolae Ciolacu care va conduce mișcarea din centrul regiunii. Singurul supraviețuitor al Haiducilor din Dobrogea și care va publica în 1995 o lucrare completă despre Rezistența din această regiune[63].
![Gogu Puiu, Luptător anticomunist în Dobrogea.](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7d/RezistantaRomanaAntiCommunista-GoguPuiu.jpg/110px-RezistantaRomanaAntiCommunista-GoguPuiu.jpg)
Grupul a fost numit Haiducii Dobrogei[GP 1]. Legionar macedo-român, întors din Germania împreună cu alți câțiva camarazi, Gogu Puiu a organizat și a structurat Rezistența, sprijinindu-se în fiecare localitate pe micile grupuri de rezistenți care acționau independent, fiecare având propriul șef. Coordonarea va fi realizată printr-un grup de comandă ce va comunica printr-un sistem eficient de curieri. Între 1947 și 1956, Dobrogea a fost un centru de rezistență extrem de activ, în care au fost implicate numeroase familii, dintre care multe au devenit victime ale represiunii comuniste. Aproape toți combatanți vor fi uciși de Securitate, sau vor muri ca urmare a torturilor. Supraviețuitorii vor fi trimiși în coloniile de muncă silnică de la Canalul Dunăre-Marea Neagră, adevărate colonii de exterminare prin epuizare, în care regimul comunist trimitea opozanții pe care nu dorea să îi mai vadă revenind în societate[64]. Există mai multe dosare „Gogu Puiu” la Consiliul Național pentru Studierea Arhivelor Securității (CNSAS) în 2017, dar nici unul nu conține informații precise și detaliate în ceea ce privește activitățile sale ca rezistent. Informațiile accesibile pe acest subiect sunt parțiale, uneori contradictorii și se limitează la câteva rapoarte ale jandarmeriei sau note ale poliției acoperind activitatea acestui șef de cuib legionar în anii 1934-1940[nota 22][nota 23]. Este urmărit și supravegheat încă de la înscrierea sa în Mișcarea Legionară din anul 1934 și este considerat de către Securitate drept un “terorist” și un “fascist”. Informații fragmentate privind activitățile sale de rezistent sunt foarte limitate. Totuși, este aproape sigur că Gogu Puiu a intrat în contact cu serviciile secrete franceze și americane la Viena, în 1945-1947, apoi, probabil, a fost format în vederea luptelor clandestine și a celor de gherilă. Carismatic, Puiu va lăsa după el impresia unui luptător curajos, hotărât, superior, asemeni haiducilor din secolele trecute. În iulie 1949, va alege să se sinucidă, explodând grenada pe care o avea tot timpul la el, în loc să cadă în mâinile comuniștilor.
Obiectivul Rezistenței din Dobrogea era să pregătească România pentru eventualitatea unui război între Occident și URSS. În acest context, Gogu Puiu ar fi putut fi un agent de legătură și cel care trebuia să pregătească terenul pentru sosirea americanilor.
Ion Gavrilă Ogoranu - Rețeaua „Carpatin Făgărășan”
![Ion Gavrilă Ogoranu, rețea Carpatin Făgărășan, Munții Făgăraș (versantul de nord).](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8a/RezistantaRomanaAntiCommunista-Ion-Gavrila-Ogoranu-tanar.jpg/110px-RezistantaRomanaAntiCommunista-Ion-Gavrila-Ogoranu-tanar.jpg)
Ca urmare a arestărilor masive din 1947, care afectează în mod special sute de studenți, militari și legionari din regiunea Făgăraș, toți cei care au scăpat cu viață au format grupul Carpatin Făgărășan[54][IG 1][IG 2][IG 3]. Longevitatea grupului - 9 ani[nota 24] - se explică prin organizarea sa de tip militar și prin tactica utilizată. Nu exista o centralizare geografică sau un cartier general, zona de intervenție era foarte largă, mobilitatea sporită, totul era făcut în așa fel încât să surprindă inamicul și să facă cercetările cât mai dificile. Folosind tactici de gherilă și despărțindu-se în mod regulat în grupuri mici, pentru a-și crește șansele de supraviețuire, Grupul Carpatin de Rezistență Națională Armată este cunoscut în special datorită supraviețuirii șefului său, Ion Gavrilă Ogoranu, care aduc numeroase detalii cu privire la supraviețuirea partizanilor în munți, în condiții extrem de dificile[nota 25]. Legionar și credincios fervent, Ion Gavrilă Ogoranu a marcat spiritele și a servit chiar ca sursă de inspirație pentru un film românesc ce povestește viața de zi cu zi a unui grup de tineri rezistenți anticomuniști[nota 26]. Dintre cei douăzeci de tineri care vor alege să își sacrifice tinerețea și viața socială pentru a lupta pentru libertate, doar doi vor supraviețui[nota 27] în fața Securității. Majoritatea vor fi împușcați în timpul ciocnirilor cu Securitatea, sau vor fi trădați de apropiați ori de agenți infiltrați.
![Locotenent Toma Arnăuțoiu, grupul „Haiducii Muscelului”, Munții Făgăraș (versantul de sud).](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0b/RezistantaRomanaAntiCommunista-Toma-Arnautoiu-1944.jpg/110px-RezistantaRomanaAntiCommunista-Toma-Arnautoiu-1944.jpg)
Toma Arnăuțoiu - Rețeaua „Haiducii Muscelului”
Longevitatea este prima caracteristică a grupului de rezistenți fondat și condus de locotenentul Toma Arnăuțoiu[TA 1]. Haiducii Muscelului și-au dat 10 ani din viață pentru lupta împotriva comunismului. Mulți săteni și în special femei curajoase i-au susținut în tot acest timp și, dacă au fost prinși, au avut aceeași soartă cu ei. Majoritatea rezistenților au fost executați sumar, ceilalți au fost aruncați în pușcărie pentru mulți ani, în condiții inumane, și, de multe ori, nu au supraviețuit. Elisabeta Rizea a scăpat de acest destin, în ciuda torturii și a persecuției, și a devenit un simbol viu, apoi o icoană a Rezistenței românești. Durata acestei lupte a lăsat numeroase urme în arhivele Securității, permițând astfel istoricilor să facă multiple studii și analize. Conform informațiilor pe care le găsim aproape sistematic în rapoartele și mărturiile disponibile despre rețelele de rezistență, această rețea a fost nimicită de Securitate din cauza corupției membrilor săi, a trădărilor și a infiltrărilor agenților externi.
Victor Lupșa - Rețeaua „Vlad Țepeș II”
Personaj controversat al Rezistenței din regiunea Vrancea, Victor Lupșa[VL 2] era pentru unii un șef respectat și dinamic, un colonel format în Iugoslavia, pentru alții un mincinos care nu avea decât studii primare, fusese reformat din cauză că avea un picior mai scurt, iar pentru o a treia categorie un spion în solda Securității și un trădător[65]. Informațiile accesibile și disponibile în 2017 nu ne permit să tragem o concluzie clară și nici măcar să știm în ce condiții a fost arestat în 1955, apoi executat în 1956. Totuși, se pare că era vorba despre un personaj ciudat, care folosea minciuni și exagerări pentru a-i convinge pe țărani să se revolte. Va povesti tuturor că are susținerea lui Tito și a americanilor și că aceștia din urmă vor aduce arme și materiale. Începând din vara 1948, Victor Lupșa și Gheorghe Corneliu („Szarvas”) au înființat organizația Vlad Țepeș II, pe care au extins-o în trei regiuni: Galați, Brașov și Vrancea. Obiectivul lor era să ridice la luptă populația din zonele muntoase.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e1/Victor_Lup%C8%99a.jpg/110px-Victor_Lup%C8%99a.jpg)
În 1948, Lupșa redactează un manifest anticomunist semnat cu propriul său nume și ștampilat cu o cruce creștină înconjurată de mențiunea Vlad Țepeș II. Mai apoi distribuie acest manifest șefilor de grupuri din diferitele sate în care își lansase mișcarea. Mesajul și referința la un mare domnitor român cunoscut pentru onestitate și dreptate, dar și pentru lupta neobosită împotriva hoților și a invadatorilor turci pare să-i fi sedus pe oamenii simpli și să fi ușurat fondarea acestei mișcări. Dar particularitățile locale au favorizat și ele aderarea la acest apel: mentalitatea regională foarte independentă (cultura secretului, dar și întâlnirile clandestine în păduri erau practicate de secole), o regiune izolată și înapoiată, căi de acces puține, drumuri foarte proaste sau chiar inexistente[66]. Asemeni multor altor români, Lupșa credea în venirea iminentă a americanilor pentru a elibera teritoriul de comuniști și se purta în consecință. Astfel, a pus la punct noduri de rezistență și a pregătit structuri care să permită o revoltă masivă. Tipul lui de organizare era militar, incluzând paznici și semne de recunoaștere vizibile. Victor Lupșa va intra în contact cu mai multe grupuri civile sau religioase și va încerca, dar fără succes, să trimită un plic la legația americană. Securitatea pornise deja în căutarea lui, prin urmare, în februarie sau martie 1950, Lupșa se va ascunde în munți, împreună cu Gheorghe Corneliu.
Episodul numit chermeză a aruncat o umbră asupra intențiilor reale ale lui Victor Lupșa[65][67]. În noaptea dintre 23 și 24 iulie 1950, apare un zvon conform căruia urma să fie dat semnalul pentru începerea revoltei. 19 sate așteaptă în van acest semnal, care trebuia să fie însoțit de arme, alimente și echipamente, ce urmau să fie parașutate. O singură comună va trece la acțiune: Bârsești. Un grup de țărani înarmați va reuși să îi oprească pe milițieni și pe activiștii comuniști. Dându-și seama de alerta falsă (din cauza inerției tuturor celorlalte sate), răsculații se vor refugia în pădure. Majoritatea vor fi prinși de Securitate, judecați și închiși. În septembrie 1950, în Munții Vrancei se ascundeau peste 100 de partizani. Gheorghe Corneliu se va sinucide în 1951, pentru a scăpa de următorii comuniști, iar Lupșa se va ascunde în pădurile din Munții Zagon, de unde se și trăgea. După mai mulți ani de urmărire și fugă, pe 27 noiembrie 1955, Lupșa s-a predat autorităților din Câmpulung Muscel, declarând că nu dorește să facă recurs la sentința din iunie 1951, de condamnare la moarte în contumacie. Va fi executat la penitenciarul din Iași, pe 3 decembrie 1956.
Dincolo de zona de umbră care planează asupra personajului Victor Lupșa, mișcarea Vlad Țepeș II rămâne, de departe, cea mai importantă dintre toate mișcările de rezistență din țară. Mii de țărani vor fi arestați și trimiși în pușcărie ca urmare a celei mai mari operațiuni represive lansate vreodată de Securitate, între iulie și octombrie 1950.
- - Portrete ale rezistenților români -
- Iosif Capotă, Apuseni.
- Alexandru Dejeu, Apuseni.
- Lucreția Jurj, grupul Teodor Șușman, Apuseni.
- Dumitru Isfănut (în dreapta fotografiei), Banat.
- Căpitan Leonida Bodiu, Bistrița-Năsăud - Munții Rodnei.
- Părintele Ioan Valeanu, preot greco-catolic[68], grupul Căpitanului Leonida Bodiu, Bistrița-Năsăud - Munții Rodnei.
- Dumitru Toader, Bistrița-Năsăud - Munții Rodnei.
- Sergent major de jandarmerie Gavril Vatamaniuc, Bucovina.
- Vasile Motrescu, Bucovina.
- Vladimir Macoveiciuc, Bucovina.
- General Ion Carlaonț, Craiova.
- Locotenent-Colonel Gheorghe Arsenescu, Munții Făgăraș (sud).
- Ana Simion, rețeaua Haiducii Muscelului, Munții Făgăraș (sud).
- Maria Andreescu (soție de preot ortodox), Munții Făgăraș (sud).
- Maria Plop (soția lui Toma Arnăuțoiu), Munții Făgăraș (sud).
- Părintele Ioan Constantinescu, preot ortodox, grupul Haiducii Muscelului, Munții Făgăraș (sud).
- Căpitan Grigore Brâncuși, Gorj.
- Nicolae Pop, Maramureș.
- Gheorghe Pașca, Maramureș.
- Aristina Pop, rețeaua Nicolae Pop (tatăl ei), Maramureș.
- Gavrilă Mihali-Ștrifundă, Maramureș
- Ică Tănase, legionar parașutat în România în 1953.
- Ion Golea, legionar parașutat în România în 1953.
- Ion Samoilă, legionar parașutat în România în 1953.
- Ion Tolan, legionar parașutat în România în 1953.
Cele mai importante rețele de rezistență
Regiune | Zona de activitate | Numele Grupului | Șeful Grupului (Principalii membri) | Periodă |
---|---|---|---|---|
Ardealul | ||||
Apuseni | Teodor Șușman[TS 1] | Teodor Șușman (Toader -Teodor junior, Avisalon și Traian Șușman, Nuțu Bortoș, Gheorghe Mihuț, Ion Ciota, Roman Oneț, Mihai Jurj) | 1948-1958 | |
Partizanii Regelui Mihai - Armata Secretă[74][75] | Căpitan Alexandru Suciu (Preot Gheorghe Mureșan, Lazăr Bondor, Ionel Manu) | 1948-1950 | ||
Capotă-Dejeu[76] | Dr Iosif Capotă și Dr Alexandru Dejeu | 1947-1957 | ||
Frontul Apărării Naționale, Corpul de Haiduci[ND 1][ND 2][ND 3] | Maior Nicolae Dabija (Frații Traian și Alexandru Macavei, Sandu Maxim, Sandu Maxim, Cornel Pascu, Iosif Clamba, Ioan Scridon, Titus Onea, Alexandra Pop, Augustin Rațiu, Gheorghe Oprița, Ioan Cigmăianu24, Victor Vandor, Viorica Buțuțui) | 1948-1949 | ||
Organizația Cruce și Spadă[77] | Gheorghe Gheorghiu Mărășești (Gavrilă Fortu, Aurel Potra, Alexandru Covaci, Traian Mereuț, Nicolae Negoiță, Mircea Oprescu, Nicu Boiangiu, Nicolae Pituru, Aurel Ciurcel, Ionel Iordan, Traian Pașca, Ion Torcea) | 1948-1949 | ||
Leon Șușman[78] | Leon Șușman (Simion Roșa, Gheorghe Șușman, Vasile Crișan, Ilie Vlad, Teodor Trânca, Vasile Răfăilă, Andrei Bicuț) | 1948-1957 | ||
Ștefan Popa[79] | Ștefan Popa (Ioan Robu, Bratu, Nicolae Suciu, Petre Mărgineanu[80], Silvestru Bolfa, Nicodim Lazăr, Sandu Maxim) | 1948-1949 | ||
Sandu (Alexandru) Maxim[81] | Sandu (Alexandru) Maxim (Cornel Pascu, preotul greco-catolic Nicolae Suciu, Petre sau Petru Mărgineanu, Florian Picoș, Mihai Florinc) | 1948-1949 | ||
Frații Spaniol[82] | Aron și Vasile Spaniol (Mulea Gavrilă, Popa Romul) | 1948-1950 | ||
Maior Emil Oniga[83] | Maior Emil Oniga | 1948-1949 | ||
Cornel Deac - Nicolae Moldovan[84] | Cornel Deac (Nicolae Moldovan, Ioan Mărgineanu, Miclea Ilie junior, Miclea Ilie senior) | 1949-1953 | ||
Căpitanul Diamandi Ionescu[85] | Căpitanul aviator Diamandi Ionescu (Iosif Codoreanu, Simion Gălbează, Victor Marc, Ioan Mârzan, Gheorghe Spulbatu, Victor Lădar, Vasile Marc, Doctor Remus, Simion Grozav, Vasie Vătcă, Constantin Vătcă, Filon Metodie Cirebea, Filip Grozav, Gavril Herculea, Ioan Vlad, Iosif Giurgiu, Ștefan Vătcă, Nicodim Cirebea, Augustin Țolea, Iona Ciulea, Ioan Cidrea, Vasile Iancu, Laurențiu Pop junior, Victor Puiu, Gligor Cidrea, Ioan Stoica) | 1949-1950 | ||
Bistrița-Năsăud | Haiducii lui Avram Iancu - Divizia Sumanele Negre[86] | Căpitan Gavrilă Olteanu[87] (Locotenenți Dumitru Șteanță și Nicolae Paleacu) | 1946 | |
Bistrița-Năsăud - Munții Rodna | Liga Națională Creștină sau Garda Albă[54][88] | Căpitan Leonida Bodiu[89] (Ioan Burdeț, Dumitru Toader[90]) | 1948-1949 | |
Brașov[91] | Organizația Vlad Țepeș II (Brașov)[VL 2][92] | Victor Lupșa și Gheorghe Corneliu (zis „Szarvas”) (Ion Neguț) | 1949-1950 | |
Crișana și Arad | Valer Șirianu[93] | Valer Șirianu (General Baloșiu, colonel Rădulescu, dr. Boieriu, Preot Tiberiu Dârlea, sub-ofițer Ion Ardelean, Sabin I.) | 1948 | |
Gligor Cantemir[94] | Gligor Cantemir (Ioan Faur din Baltele, Pavel Bacoș din Valea Mare, Hagea Iulian zis Leanu, Dărău Igna din Cil, Ioan Lazăr din Roșia, Ioan Jurcuța, Iulian Hagea, Ioan Lulușa, Pavel Dobre, Pavel Lulușa, Ioan Lupei) | 1947-1952 | ||
Mișcarea Națională de Eliberare[95] | Ioan Blăgăilă (Ioan Grosolina) | 1949-1952 | ||
Adrian Mihuț[96] | Adrian Mihuț (Gheorghe Poenaru, Pavel Suciu, Moise Sârb, Constantin Buțiu, Pavel Bonța, Gheorghe Maniu, Gheorghe Deheleanu, Simion Văcean, Teodor Ardelean, Virgil Căpitan, Ioan Stoica, Pavel Ignișca, Părintele Ioan Crișan, Aurelia Crișan, Ioan Balaj, Gheorghe Momac, Iacob Opreț) | 1948-1956 | ||
Munții Făgăraș (Nord)[97] | Grupul Carpatin Făgărășan[54][IG 1][IG 2][IG 3] | Ion Gavrilă Ogoranu (Ion Ilioiu, Remus Sofonea, Gheorghe Arsu, Virgil Radeș, Gheorghe Șovăială, Ion Chiujdea, Ion Novac, Ion Mogoș, lon-Victor Pica, Nicolae Mazilu, Petre Novac, Jean Pop, Laurian Hașu, Andrei Hașu, Cornel Cîlțea, Marcel Cornea, Gelu Novac, Gheorghe Hașu, Mihai Malgan, Gheorghe Ramba, Dumitru-Bambu Moldovan, Vasile Moldovan, Ion Bărcuț, Toma Pîrîu zis Porîmbu) | 1948-1956 / 1976 | |
Munții Făgăraș (Sud)[97] | Haiducii Muscelului sau Gruparea Nucșoara[TA 1] | Toma Arnăuțoiu și Locotenent-Colonel Gheorghe Arsenescu (Petre Arnăuțoiu, Titu Jubleanu, Ion Chircă, Elisabeta Rizea, Constantin-Tică Jubleanu, Maria Jubleanu, Benone Milea, Virgil Marinescu, Ion Marinescu, Alexandru Marinescu, Gheorghe Mămăligă, Maria Plop[98][99], Cornel Drăgoi, Părintele Ion Drăgoi, Nicolae Ciolan, Mihai Gheorghe, Ion Pățitu, Nicolae Pățitu, Ion Săndoiu, Nicolae Adămoiu) | 1948-1958 | |
Apostol[100] | Dumitru Apostol (Ștefan Ghelmeci, Gheorghe Ștefănescu, Părinte Nicolae Donescu , Ghe. Dorobanțu, Grigore Dumitrașcu) | 1948-1949 | ||
Hunedoara | Liga Partizanilor Români din Hațeg[101] | Lazăr Caragea (Petru Vitan[102], Iosif Nandra, Costa Ion Catănă, Costa Adam Bălaj, Costa Ion Daru, Costa Ion Daru junior) | 1948-1952 | |
Maramureș[103] | Grupuri de preoți uniați (în diferite grupuri de rezistență)[104] | (preot greco-catolic Vasile Chindris, preot greco-catolic Vasile Hotico, calugarita greco-catolic sora Pelagia Iusco, preot greco-catolic Ioan Dunca Joldea, preot greco-catolic Gheorghe Mureșan, preot greco-catolic călugăr Miclea, preot greco-catolic Eusebiu Cutcan, călugărul greco-catolic Andrei Biriș, preot greco-catolic Vasile Gherman, preot greco-catolic Emil Riti) | 1948-1967 | |
Gavrilă Mihali-Strifundă[105] | Gavrilă Mihali-Ștrifundă | 1945-1949 | ||
Vasile Popșa[106] | Vasile Popșa (Ion Popșa, Mihai Sofron, Ioan Rusu, Ioan Hotea zis Hricu, Stefan Tand, Gavrila I. Iusco, Gavrila G. Iusco, Ioan Dunca, Preoți greco-catolici: Ioan Dunca Joldea, Alexandru Chindriș și Vasile Iusco, Călugărul Pelagia Iusco, Maria Sas) | 1948-1949 | ||
Grupul Dragomirești[107] | Ion Popșa și Ion Ilban (Frații Gheorghe, Dumitru Pașca, Ilie Zubașcu) | 1949-1956 | ||
Vasile Dunca[108] | Vasile Dunca (Părăscău, Șerban Vasile-Simion, frați Gherman, Ion Frunză, frați Șandordin Budești, Ion Andreiea, Vasile Tomoioagă, Gheorghe Dunca) | 1948 | ||
Nicolae Pop[109] | Nicolae Pop (Achim și Aristina Pop[110], Preot greco-catolic Atanasie Oniga, Vasile Pașca, Vasile Hotea, Ioan Mâț, Ilieș Dunca, Gavrilă Dunca, Ioan Hotico, Dumitru Hotico, Vasile Chindriș, Ștefan Chindriș, Dumitru Chindriș, Mircea Dobre, Ioan Rusu, Vasile Tivadar, Vasile Blaga) | 1949-1953 | ||
Gheorghe Pașca[111] | Gheorghe Pașca (Ioana Vlad) | 1946-1956 | ||
Sibiu | Grupul Fetea (Pădurile Fetea - Noul Săsesc)[112] | Ionel Golea (Ion Golea, Ștefan Popa, Axente Păcurariu, Ion Samoilă, Vasile Vlad, Șerban Secu, Ion Cristea, Bubu Pintea, dr. Teofil Mija, ing. Aurel Ursu) | 1944-1948 | |
Banatul românesc[113] | Colonel Ion Uță [IU 1] | Colonel Ion Uță (Mircea Vlădescu, Dumitru Mutașcu, Dumitru Ișfănuț, Duicu și Gheorghe Cristescu, Ilie Cristescu, Nicolae Ciurică) | 1947-1949 | |
Organizația Națională Creștină de Luptă Împotriva Comunismului[nota 28][114] | Arcadie Goian (Teodor Vasile, Sever Micula, Emil Casapu, Elena Botez, Gelu Fătăceanu, Mihai Ceclan, Ion Hudiță, Ștefan Oanca, Alexandrina Pretescu) | 1948-1949 | ||
Grupul de la Teregova[115] | Notarul Gheorghe Ionescu[nota 29] (Spiru Blănaru, Comandor Petre (sau Petru) Domășneanu, Pavel Stoichescu, Ion Stoichescu, Moise Anculia, Petru Berzescu, Ion Berzescu, Iacob Cimpoca, Tudor Rușeț, Petru Anculia, Iovan Berzescu, Gheorghe Ivănici, Ilie Ghimboașă, Ianăș Grozăvescu, Gheorghe Smultea, Horea Smultea, Romulus Marițescu, Nicolae Ghimboașă, Iancu Ghimboașă, Martin Copăceanu, Gavrilă Stoichescu, Nicolae Ciurică, Romulus Anculia) | 1948-1949 | ||
Aurel Vernichescu și avocatul Ioan Târziu[116] | Aurel Vernichescu și avocatul Ioan Târziu (Constantin Jumanca, Miron Ivănescu, Sebastian Crăsnaru, Ion Jumanca, Gheorghe Cristea, Victor C. Bisericosul) | 1947-1949 | ||
Petre (sau Petru) Ambruș[117] | 'Petre (sau Petru) Ambruș | 1948-1950 | ||
Dumitru Ișfănuț (zis „Sfârloagă”)[118] | Dumitru Ișfănuț și Dumitru Mutașcu (Nistor Duicu, Ioan Caraibot, Victor Curescu, Gheorghe Serengău, Maria Vlădescu, Nicolae Ciurică[119], Iancu Baderca) | 1949-1954 | ||
Nicolae Doran[120] | Nicolae Doran (Nicolae Popovici, Ilie Dancea, Nicolae Caragea, Nicolae Gîru, Avram Gîru, Pavel Cotârlă, Vasile Martin, Vasile Măran, Pavel Brânzei, Maxim Pârcea, Vichente Dancea, Pavel Andrei, Cornel Lazăr, Nicolae Zarcula, Nicolae Irimia, Adam Măran, Nicolae Murgu, Gheorghe Stoia, Ștefan Luca, Valeriu Lazăr, Ion Andrei, Constantin Coniac, Luca Damaschin, Ioan Botișan, Paul Cojan, Dica Paul Botoș, Strein Olaru, Octavian Botoș, Puiu Roșu, Ion Chirilă și Nicolae Pența) | 1948-1950 | ||
Dr Liviu Vuc[121] | Dr Liviu Vuc (Iosif Hlobil, Virgil Atnagea, Anton Atnagea, Ștefan Drăgan, Ioan Beg) | 1948-1952 | ||
Moldova | ||||
Bacău | „Uturea” sau Gheorghe Ungurașu[122]. | Gheorghe Ungurașu (Petru C. Baciu, Vasile Ungurașu, Eugen Berza, Petre Dascălu, Gioga Parizian, Mircea Motei Neculai Ungurașu) | 1947-1948 | |
Bârlad | Constantin Dan[123] | Constantin Dan (Nicolae Borca, Costin Rusu) | 1958 | |
Suceava (Bucovina) [124] | Constantin Cenușă[125] | Constantin Cenușă (Vasile Motrescu) | 1948-1951 | |
Vasile Motrescu[126] | Vasile Motrescu | 1948-1958 | ||
Gheorghe Munteanu[127] | Gheorghe Munteanu (Sorin Mărgineanu, Colonel Vasile Cârlan, Virgil Cârlan, Gavril Poleacu, Costin Polec) | 1948-1950 | ||
Grigore Sandu[128] | Grigore Sandu (Dumitru Crăciun, Jenică Arnăutu, Grigorie Chelsoi) | 1949 | ||
Vasile Cămăruță[129] | Vasile Cămăruță | 1949-1950 | ||
Gavril Vatamaniuc[130] | Gavril Vatamaniuc (Ion Vatamaniuc[131], Mereuță Dumitru Constantin, Ion Chiraș[132] și Gheorghe Chiraș[133], Vasile Motrescu, Vasile Marciuc) | 1948-1955 | ||
Vladimir Macoveiciuc[134] | Vladimir Macoveiciuc (Silvestru Macoveiciuc, Sava Onica, Florea Arcade, Anghel Coroamă, Dumitru Bădiliță, Vasile Onica, Simion Tudose, Gheorghe Cârdei) | 1944-1946 | ||
Silvestru Hazmei sau Harsmei[nota 30][135] | Silvestru Hazmei sau Harsmei (Vasile Cujmir, Vasile Sved, Pavel Tiron, Alexandru Țurcanu, Ioan Motrescu, Alexandru Cosovan, Nicolae Preziuc, Gheorghe Horobeț) | |||
Gărzile lui Decebal[136] | Filaret Gămălău[137], Sublocotenentul Jenică Arnăutu[138] (Radu Cacina, Strătescu, doctor Vasilache, Aurel Botnariuc, Gheorghe Petrescu, Nicolae Chelsoiu) | 1944-1949 | ||
Vrancea[139] | Grupul Paragină (sau Vrancea)[140] | Frații Ion și Cristea Paragină (Gheorghe Mălăcescu, Vasile Sava, Ilie Nistor, Nicolae Ambrozie, Mihai Timaru[141][142], Aristide Zdru, Gheorghe Ungureanu, Teodosie Filimon, Evghenie Hulea) | 1948-1953 | |
Gheorghe Militaru (Dumitrești - Vrancea)[143]. | Gheorghe Militaru (Colonel Ioan Strâmbei, Victor Isofăchescu, Ionel Militaru, Grigore Cucu, Constantin Cucu, Ioan Cucu) | 1948-1950 | ||
Mâna Albă[144] | Căpitan de aviație Mândrișteanu (Mihai Bragă, Ghiță Bragă, Constantin Bârdan, Gheorghe Sandu, Vasile Călărețu, Constantin Grecea, adjutantul aviator Sandu din Sascut) | 1951 | ||
Organizația Vlad Țepeș II (Vrancea)[VL 2][145] | Victor Lupșa (Anton Macovei, Gheorghe Cornelia, Ion Caloianu, Dumitru T. Boștiog, Costică T. Danțiș, Simion Baraghina, Teodor Bușilă, frații Nicolae și Maftei Dănilă, Pantazică (?), Costică și Gheorghe Pintilie, Luca Bratu, Oprea Roșca, Pompiliu Manoliu, familia Bercuci, Ion Bratu (tată), Ion Bratu (fiu), Ion Bunghez, Gheorghe Bălan (tată), Gheorghiță Bălan (fiu), frații Ion și Gheorghe Brânzaru, Dumitru Rusu, preotul Manole Arghir, Vasile Maftei, Constantin Manoliu, Vasile Matei, Dumitru Botez, Ion Neagu, Victor Isofăchescu, Ionel Militaru, Dinu Bentea, Părinte Sebastian Popescu, locotenent-colonelul deblocat Ion Strâmbei, Dumitru Marola, Constantin Gabrieleanu) | 1948-1950 | ||
Țara Românească | ||||
Craiova (Oltenia) | General Ion Carlaonț[146] | Ion Carlaonț (colonelul Cărăușu, major Lucian Dimitriu, Constantin Grădinaru, Remus Radina, Tiberiu Țolescu, Ștefan Hălălău, Radu Ciuceanu) | 1946-1948 | |
Gorj (Oltenia) | Căpitan Grigore Brâncuși[nota 31][147] | Căpitan Grigore Brâncuși (Locotenent-colonel Micandru Ionescu Vintilă, Ion Rădoi, Alexandru Stoichițescu, Constantin Tabacu, Gheorghe Martin, Gheorghe Dineu, Constanța Tabacu și Polina Sîrbulescu) | 1949-1951 | |
Vâlcea (Oltenia) | Partizanii de la Arnota[148] | Ghiță Piele și Ion Oprițescu (Mihai Moronescu, Ion Costin, Temistocle Tomescu, Ștefan Teodorescu, Ion Constantin, Gabriel Bălănescu, Mircea Măzărean, Mișu Ocneriu, Constantin Văduva, Nicolae I. Constantin, Ioan Pavel zis Bostan, Gheorghe Popescu, Gheorghe Ionescu zis Brusture, Gheorghe Șitoianu, Peiciu Oprea, Ion Marinovici, Gheorghe Popescu, Constantin Ciorgan, Aristide Ionescu, Nicolae Păunescu, Ioan Chițoiu, Emil Sanfrancisco, Ioan Teodorescu) | 1948-1949 | |
Dobrogea | Dobrogea[149][150] | Haiducii Dobrogei[60][GP 1] | Gogu Puiu (Nicolae și Dumitru Fudulea, Gheorghe Filiu, frații Croitoru, Nicolae Ciolacu, Niculae Trocan, Gheorghe Garofil, Stere Piștalu, Gogu Minai, Gheorghe Moceanu, Gheorghe Manafu, lancu Zoricu, lancu Pirnea, profesor Florian, Iancu Ghiuvea, Iancu Beca, Cioșca, Stila Timu, Constantin Ghiță, Nicolae Conic, Gheorghe Grasu, Stere Grasu, Adam Ciungu, Stere Niculescu, Stere Hapa, Nicolae Hașoti, Iancu Cușu, Gheorghe Filiu, preot Mihăilescu, Nicolae Cocoș, Vasile Baciu, Gheorghe Dinu zis Donica, Niculae Jipa, Gica Perifan, Gheorghe Cresu, Gheorghe Gulea, Stila Timu, Plutonier Cenuse, Stere Stercu, Avganti, Nicu Marin, Toma Vasile, Gheorghe Arau, Ion Cotan, Stere Alexe) | 1947-1952 |
Basarabia (RSSM) [151] | Ungheni | Armata Neagră | Teodor Coșcodan, Ion Ganea, Vasile Plașca, Simion Alexa, Gavril Bodiu, Gheorghe Bogatu, Ion Coșcodan, Hariton Ciolpan, Pavel Cațer, Mihail Jardan, Grigore Iovu, Grigore Herța, Maria Buruiană | 1949-1950 |
Bălți | Sabia Dreptății | Ion Moraru, Eugen Guțu, Mihail Gheorghelaș, Pavel Istrati, Vasile Oleinic, Alexandru Bobeică, Petru Lungu, Vasile Țurcanu, Chiril Morărescu, David Leahu | 1947-1950 | |
Uniunea Democratică a Libertății | Anatol Miliutin, Nicolai Postol, Boris Novac, Vasile Barbovschi, Vasile Hriplivâi, Piotr Kapusta, Simion Untu, Alexei Coval, Sava Lopatinski, Kondrat Boris, Maxim Hrapcenkov, Artiom Borisov, Porfirii Silivestrov, Ivan Kovaliov, Akim Borisov, Ivan Eșan, Alexandr Korceak, Grigori Pelevaniuc, Mihail Doneț, Dumitru Pădureț, Alexandru Gonța, Djupo Golentunder, Nicolai Usatâi | 1951-1952 | ||
Soroca | Arcașii lui Ștefan | Vasile Bătrânac, Ion și Maxim Brumă, Pricopie Trofim, Vasile Cvasniuc, Vasile Băleanu, Mihail Ursachi, Teodor Colesnic, Vasile Cibotaru, Victor Solovei, Nicolae Prăjină, Teodosie Guzun, Anton Romașcan, Nichita Brumă | 1945-1947 |
Structura și modul de operare
Dimensiunea grupurilor variază de la mici (mai puțin de 10 membri) la grupuri cu peste 100 de membri. Majoritatea grupurilor numără în jur de douăzeci de membri[27][54]. E prea devreme pentru a putea avea un inventar precis și de încredere cu efectivele Rezistenței, în ansamblul ei. În 2017, se numărau câteva mii de membri implicați personal în grupurile armate și în organizațiile clandestine, un număr la care trebuie adăugate câteva mii sau zeci de mii chiar de susținători pe linie logistică.
Faptul că Rezistența a fost dispersată și întinsă în timp și spațiu a făcut ca cercetările de după 1990 să fie mai dificile, în special în ceea ce privește identificarea informațiilor despre structura mișcării. O evaluare a arhivelor Securității, făcută de Consiliul Național pentru Studiul Arhivelor Securității (C.N.S.A.S) în 2003, oferă o cifră provizorie - 1196 grupuri de rezistență active între 1948 și 1960[152].
După mărturiile rezistenților care au supraviețuit și prin coroborare cu rapoartele Securității, le putem face un portret destul de fidel.
Repartizarea pe categorii sociale a rezistenței anticomuniste[153] | ||||
---|---|---|---|---|
Țărani | 69% | |||
Muncitorii | 8.8% | |||
Mic burghezi | 3.7% | |||
Funcționari | 2.11% | |||
Preoți | 1.8% | |||
Comercianți | 1.8% | |||
Militari | 1.6% | |||
Alte | 10.5% |
Marea majoritate a grupurilor erau mici[9] Iar șefii lor aveau doar o anvergură locală[154]. Structura socială a grupurilor era eterogenă, incluzând un număr important de țărani, mulți studenți și intelectuali, dar și mai mulți soldați din armată[27]. Ținând cont de faptul că schimbările sociale dramatice produse de dictatura comunistă au afectat toate clasele sociale (colectivizarea pământurilor, desființarea profesiilor liberale, naționalizarea tuturor întreprinderilor etc.), spectrul social al rezistenței române din munți semăna cu societatea română în ansamblul ei, deci țăranii reprezentau 80% dintre combatanți. În ceea ce privește etichetele politice, după opinia istoricilor Georges Diener, Florian Banu[153] și Dorin Dobrincu[155], afilierea rezistenților și a celor care îi sprijineau este marcată de o majoritate fără partid, restul împărțindu-se între Partidul Național Țărănesc (PNȚ) al lui Iuliu Maniu, Mișcarea legionară și Frontul Plugarilor. Este interesant de constatat că circa 5% dintre rezistenți erau comuniști, dar în dezacord cu puterea comunistă instalată la Moscova.
Rezistența acoperea aproape exclusiv zonele muntoase, dar și alte regiuni cu păduri dese, acesta fiind singurul tip de relief care le permitea să se ascundă și să supraviețuiască[156]. Orice tip de rezistență urbană ar fi fost foarte dificilă, din cauza prezenței descurajante a sutele de mii de soldați ruși și a omniprezenței poliției politice și a informatorilor săi. Mulți dintre rezistenți nu își mai puteau exersa profesia (adeseori urbană) din cauza interdicțiilor sau a abolirilor decretate și erau obligați să fugă la țară. Pentru aceștia din urmă, rezistența reprezenta răspunsul la problema supraviețuirii în fața unei administrații care le devenise ostilă dar și, pentru cei mai curajoși, răspunsul la dorința de a se lupta cu dictatura.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/18/Circle_frame.svg/200px-Circle_frame.svg.png)
Culorile politice ale Rezistenței anticomuniste[153]
fără culoare politică (63%)
Partidul Național Țărănesc (11%)
Frontul Plugarilor (9,82%)
Mișcarea legionară (9,1%)
Partidul comunist (5,22%)
Partidul Național Liberal și alți (1,86%)
Păduri dese în munți, văi abrupte, platouri la care se ajungea cu greu, toate acestea ofereau rezistenților un refugiu și o vizibilitate bună către câmpiile înconjurătoare. Mulți țărani sau pădurari din satele din jur îi sprijineau logistic și le furnizau informații prețioase despre mișcările unităților de Securitate sau ale miliției.
Grupurile de rezistenți se așezau întotdeauna în zone aflate în apropierea unor localități, fapt care le permitea să fie ajutați de un număr important de săteni. Asta le permitea, de asemenea, nu numai să poată să se ascundă și să se replieze ușor, dar și să fie ajutați de un număr semnificativ de săteni. Aceștia îi adăposteau, le dădeau mâncare și informații. Fără un astfel de sprijin, nici una dintre insulele de rezistență nu ar fi putut funcționa pe termen lung, în unele cazuri chiar până la 15 ani. Membrii Rezistenței armate nu erau numiți „partizani” de către populație, ci Haiduci[157], termen care desemnează bandiții generoși, considerați eroi populari. Rezistentul și legionarul Ion Gavrilă Ogoranu, care a condus un grup de rezistență în Munții Făgăraș între 1948 și 1956 și a fost prins de-abia în 1976, descrie cu lux de amănunte viața și organizarea mai multor grupuri de rezistenți[54][IG 2]
Mai degrabă decât o acțiune planificată, mișcarea de rezistență a fost o reacție spontană la valurile de teroare pornite de autoritățile ajunse la putere la începutul lui 1948[158]. Această spontaneitate explică fragmentarea puternică și lipsa de coordonare între grupuri. Cu toate acestea, acțiunile independente și locale le-au permis acestor grupuri să fie multiforme și flexibile, fapt care a complicat anihilarea lor și chiar a asigurat o anduranță remarcabilă pentru unele dintre ele. În plus, în anumite regiuni, rețelele eliminate erau înlocuite de noi grupuri de rezistență.
O trăsătură caracteristică a Rezistenței din România este aspectul ei fundamental defensiv. S-au înregistrat foarte puține acțiuni ofensive, de genul sabotajelor sau al ocupării unor localități[158]. Deși rezistenții nu constituiau o amenințare majoră pentru autorități, regimul îi considera periculoși din cauza simbolului pe care îl reprezentau. Atâta vreme cât insurgenții rămâneau liberi, ei constituiau o provocare tangibilă pentru regimul comunist, care pretindea să exercite un control asupra întregii țări[159]. Viața era grea pentru acești oameni, iar mila nu avea ce căuta printre ei. Riscul cel mai important era infiltrarea securiștilor sau a informatorilor trimiși de Securitate. Infiltrații sau elementele dubioase, odată demascați, erau rapid eliminați, uneori după o judecată sumară.
Nu este o exagerare să vorbim despre eroism, căci condițiile luptei pentru libertate erau adeseori îngrozitor de dificile, fără nici un sprijin semnificativ din străinătate[nota 32], și asta uneori pe durata a 10 - 15 ani. Este greu de făcut o paralelă cu condițiile Rezistenței Interioare Franceze, deoarece aceasta din urmă, care nu a durat decât 3-4 ani, față de ocupația germană și de regimul de la Vichy, a beneficiat de un sprijin important din partea Aliaților și a fost, în cea mai mare parte, coordonată din exterior.
Represiunea
Forțele de securitate române au reușit să înfrângă forțele rebele datorită coordonării dintre poliția politică și Miliție, prin infiltrarea informatorilor în grupuri, prin strângerea de informații[160] și prin manipulare[161]. Rezistenții au fost ținta acțiunilor militare desfășurate pe termen lung și în mod sistematic de trupele regulate și bine echipate ale Securității. Forțele acestei instituții mergeau de la secțiune la batalion, ba chiar până la un regiment întreg. Ele includeau vehicule blindate, artilerie, uneori și aviație. Rezistenții sufereau adeseori pierderi serioase, cel mai adesea fiind victime ale trădării din partea celor care îi sprijineau sau din partea informatorilor infiltrați.
Metodică, Securitatea aplica 7 tehnici diferite[162]:
- Crearea unei rețele de informare. Informatorii erau recrutați sub tortură, dar și prin corupție, șantaj, sau prin utilizarea resentimentelor personale față de partizani.
- Deportarea familiilor celor fugiți în munți.
- Infiltrarea de informatori sau de ofițeri de Securitate în grupurile de rezistenți. Astfel, agenții se infiltrau în mănăstiri sau în sate de munte, deghizați în fugari, tăietori de lemne, păstori sau vânători.
- Trimiterea de grupuri întregi de ofițeri de Securitate care se dădeau drept localnici.
- Supravegherea electronică.
- Defăimarea partizanilor în fața populației și utilizarea masivă a propagandei.
- Utilizarea a numeroase trupe de Securitate pentru prinderea și blocarea grupurilor de rezistenți, ceea ce însemna trimiterea a sute de oameni pentru 5 sau 6 luptători pentru libertate.
Amestecul de tehnici de infiltrare și atac frontal masiv era combinația cel mai frecvent utilizată de poliția politică. Pe de altă parte, în perioada de 1945-1947, regimul comunist s-a folosit de foști legionari în lupta împotriva rezistenței. Astfel, au existat grupări fantomă, organizate de NKVD și Siguranță[nota 33], constituite din ex-legionari, utilizate de autorități în depistarea și prinderea celor care se aflau în munți (cazul grupării Mandea)[163].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8e/RezistantaRomanaAntiCommunista-Elisabetea-Rizea.jpg/180px-RezistantaRomanaAntiCommunista-Elisabetea-Rizea.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b2/Gulag_B%C4%83r%C4%83gan.png/220px-Gulag_B%C4%83r%C4%83gan.png)
Rebelii arestați și cei care îi sprijineau erau fie uciși în interogatorii, fie judecați în procese publice sau cu ușile închise. Condamnările erau foarte mari: moartea, sau ani lungi de pușcărie sau de muncă silnică[164]. Au fost pronunțate mai multe mii de condamnări. Unele penitenciare sau colonii de muncă sunt cunoscute pentru numărul mare de morți și pentru practicarea curentă a torturii. Astfel, mulți rezistenți au murit de epuizare, din cauza torturii sau a tratamentelor la care au fost supuși în sistemul carceral comunist[165]. Pedepsele cu moartea erau executate discret, iar cadavrele se aruncau în gropi comune sau în păduri[166], sau în public, pentru a intimida localnicii. Un număr important de deținuți care nu au fost executați au fost omorâți în afara pușcăriilor, în condiții ce nu au fost explicate și în totală ilegalitate[167][168]. În zonele în care rebelii erau activi, țăranii sufereau în mod sistematic de pe urma intimidării și a terorii impuse de autoritățile comuniste.
Adriana Georgescu Cosmovici, secretara particulară a Primului Ministru, generalul Nicolae Rădescu[169], a fost una dintre primele persoane arestate pe motivul apartenenței la o mișcare de rezistență. În iulie 1945, tânăra a fost arestată la București, bătută sălbatic de inspectorii poliției secrete și violată de paznici[170][171]. Într-o declarație dată la Paris în 1949, ea denunța trei anchetatori care o amenințaseră cu arma, unul dintre ei fiind Alexandru Nicolschi[172][171]. Nicolschi nu era pe atunci decât la începutul unei lungi cariere de torționar și asasin, conform dosarului său complet publicat de IICCMER și bazat pe arhivele C.N.S.A.S, mărturiilor înregistrate și muncii istoricilor[173]. Considerând că justiția era prea „blândă” cu inamicii comunismului și în special cu rezistenții, pe lângă tortura pe care o practica în mod curent în timpul interogatoriilor, Nicolschi organiza lichidări extra-judiciare, scoțând prizonierii din celule sub pretextul unor anchete suplimentare. Urma executarea lor cu un glonț în cap, pe traseul transferului. Nicolschi nu a avut monopolul unor astfel de acțiuni, în prezent fiind dovedit în mod clar că asasinatele erau o „metodă de eliminare” obișnuită folosită de Securitate, în special pentru eliminarea permanentă a elementelor rezistente sau a celor mai dificili adversari.[174].
Elisabeta Rizea și soțul ei, doi țărani care s-au opus politicii de colectivizare forțată a guvernului, s-au alăturat grupului de gherilă Haiducii Muscelului, comandat de Locotenent-Colonel Gheorghe Arsenescu, ajutându-i pe membrii acestuia cu alimente și alte provizii. Prinsă în 1952, Elisabeta Rizea va petrece 12 ani în pușcărie[175], timp în care va fi torturată în mod regulat. Considerată o eroină de către români, ea a devenit un adevărat simbol național al Rezistenței române[ER 1], grație unui reportaj de la TVR difuzat în 2006.
Numărul de victime ucise din rândul rezistenților poate fi stabilit după studierea arhivelor dar și a numeroaselor memorii publicate după 1990. Arhivele oficiale indică mai multe sute de condamnări la moarte și totuși un număr mult mai mare de rezistenți au fost uciși în luptele cu autoritățile sau în diferitele etape ale detenției[3]. Se estimează că au murit în jur de 2000 de persoane.
Vânătoarea implacabilă la care erau supuși rezistenții de către autorități, dar și tăcerea absolută cu privire la existența vreunei rezistențe demonstrează preocuparea exacerbată a regimului și teama ca nu cumva un simbol al nesupunerii să devină contagios[27]. Renumitul luptător anticomunist, și fostul legionar, Gavrilă Ogoranu relatează discursul pe care rezistenții l-au ținut unor turiști din munți în anii 1950:
“ | Spuneți-le tuturor că există întotdeauna un loc în Regatul României. Atâta vreme cât avem capul pe umeri, acest colț de țară va rămâne liber. Spuneți-le oamenilor să nu își piardă încerderea, căci va veni ziua când toată România va fi liberă. Rugați-vă la Dumnezeu pentru ea, pentru ca Dumnezeu să ne ajute[176]. | ” |
Memoria rezistenței anticomuniste
Privirea României asupra Rezistenței și a Securității
Securitatea era organul esențial al PCR. Asigura menținerea partidului la putere prin acțiuni de supraveghere, prin spionajul intern a vieții private a populației și prin represiune. Această represiune a fost în mod particular foarte brutală până în 1964 și era îndreptată împotriva oricărei forme de contestare sau de rezistență. De aceea nu este posibilă disocierea Rezistenței românești de acest organ de poliție politică al puterii. Securitatea era, de altfel, vârful de lance și principalul instrument[177] utilizat de puterea comunistă pentru a contracara toate mișcările de rezistență armată și, în cele mai multe din cazuri, de a le anihila. Subiectul rezistenței anticomuniste armate sau nu este strâns legat de Securitate. Perspectivele românești asupra fiecăruia dintre cele două subiecte trebuie să fie evocate împreună.
- Deși există mai multe institute de stat[nota 34] create pentru a face lumină asupra crimelor comunismului și un raport prezidențial din 2006[53][178] condamnând fără drept de apel regimul comunist român, deși s-au publicat sute de cărți și de articole documentate despre Rezistență și eliminarea fizică a opozanților, deși arhivele Securității s-au deschis și s-au făcut exhumări științifice ale victimelor Securității, se pare că România, sau cel puțin cei care o conduc, nu dorește să meargă până la capăt în acest demers de descoperire a adevărului cu privire la trecutul comunist al țării și în special cu privire la Rezistența anti-comunistă, subiect minimalizat de autorități și de majoritatea forțelor politice, în principal din cauza influenței puternice a foștilor membri ai sistemului comunist și a apropiaților acestora. Conducerea institutelor sus-menționate se schimbă odată cu venirea unui nou guvern și face obiectul unor polemici aprinse cu privire la probitatea persoanelor aflate în vârful ierarhiei și la faptul că aceste organisme nu sunt decât niște instrumente în slujba orientării politice aflate la guvernare[179]. Există voci care pun chiar sub semnul întrebării o parte din credibilitatea acestor instituții din cauza faptului că ar fi dependente politic[180].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4b/RezistantaRomanaAntiCommunista-ArmeSiMunitiiApartinandGrupuluiCarpatinFagarasan.png/200px-RezistantaRomanaAntiCommunista-ArmeSiMunitiiApartinandGrupuluiCarpatinFagarasan.png)
- La mai bine de 25 de ani după căderea lui Ceaușescu și a regimului comunist, gradul slab de înlocuire a elitelor politice, adeseori ieșite din același sistem, și acapararea de către foști securiști sau comuniști și urmașii lor a politicii[181] dar și a economiei[182] - în România se vorbește chiar despre „privatizarea comunismului”.[183] - sunt, după mai mulți comentatori și analiști, cheile pentru înțelegerea jumătăților de măsură, chiar a măsurilor false care au fost luate. Astfel, contrar celor întâmplate în alte țări din Est care au trecut prin dictatura comunistă, un număr foarte limitat[173] de membri ai Securității sau ai Partidului Comunist, sau chiar de torționari ai regimului, au fost urmăriți pentru a fi judecați în România și un număr și mai mic au fost condamnați[184][185]. Primele anchete și inculpări privind crimele comise împotriva umanității în timpul perioadei comuniste au fost instrumentate abia în 2014[186]. Între 1989 și 2017, în România au fost deschise doar trei dosare privind crimele împotriva umanității, două dintre ele soldându-se cu condamnări definitive pronunțate în 2016 și 2017[187]. Această situație merită comparată în perspectivă cu enormitatea crimelor și a dovezilor disponibile, atunci când nu a mai existat nici o îndoială după 1989 asupra exacțiunilor comise de Partidul Comunist Român și de către brațul său armat, Securitatea[188]. În timp ce, în 2014, rezistenții care au supraviețuit după ce au fost eliberați au în continuare dosar penal plin de informații cu privire la delictele sau crimele comise împotriva regimului comunist, la polul opus, ofițerii de Securitate pensionari, cei care fost responsabili pentru persecuțiile sau crimele pe care acum justiția română le consideră prescrise, beneficiază de pensii mai mult decât rezonabile[189]. Este interesant să constatăm și că, până mai 2016[190], autoritățile române nu au dispus ridicarea vreunui monument important în memoria și onoarea Rezistenței Române[191].
- Se pare că românii înșiși, tulburați de polemicile și luptele politice continue pe tema moștenirii comunismului, de după 1990, dezorientați de schimbările economice radicale din societatea românească (în special cei mai în vârstă), și mai preocupați de criza economică actuală (2008-2014), și-au pierdut parțial interesul pentru acest subiect[192]. Prezența unor rapoarte false[193] în arhivele Securității și tehnicile de manipulare a informației utilizate în mod curent de această instituție[nota 35] fac și mai dificilă lectura acestei surse de informații. Iar foștii securiști profită de asta pentru a încerca să discrediteze arhivele, producând o confuzie și mai mare.
- Pentru a supraviețui într-o societate aflată sub supraveghere permanentă (apartamentele blindate cu microfoane, vecinii informatori făceau parte din realitatea cotidiană), în care teroarea suplimentară asigura menținerea la putere a regimului comunist, românii s-au închis în tăcere și uitare. Mulți dintre ei nu vor să vorbească despre trecutul lor, sau al celor apropiați, supunându-se dictonului: „Un român care se uită în oglindă își pune întrebarea: Dintre noi doi, care este turnătorul?”[36]. Această situație restrânge numărul mărturiilor despre numeroase subiecte, cum ar fi Rezistența sau Securitatea, și îndepărtează o cercetare a memoriei fără de care catharsisul nu este posibil[194].
- În cele din urmă, caz special în Europa de Est, după diferite sondaje făcute în ultimii ani în România, o mare parte a populației pare să considere în continuare că bilanțul comunismului este unul pozitiv[195]. Astfel, chiar dacă lucrurile aveau tendința să se schimbe, o parte importantă dintre români privesc cu suspiciune acțiunile rezistenților și îi consideră bandiți, conformându-se astfel propagandei comuniste a vremii. Cu toate acestea, România este una dintre fostele țări comuniste în care epurarea și persecuțiile comuniste au fost cele mai profunde. Faptul că este o țară tânără (cu frontiere și coeziune națională datând de la sfârșitul secolului XIX) nu face decât să întărească procesul de „curățare” realizat de comuniștii sprijiniți de armata roșie și de NKVD în anii 1950. Toate acestea au facilitat eliminarea aproape completă a oricărei opoziții structurate, a elitei culturale și intelectuale a țării. Forța Securității, influența pe care a avut-o în societatea românească[196], numărul impresionant de informatori[nota 36] completează tabloul unei societăți blocate în ea însăși de comuniști. Renașterea democrației și a pluralismului în România după 1990 a fost astfel handicapată de faptul că, pe de o parte, vechii dizidenți încă în viață erau puțini, iar de cealaltă parte, Nomenclatura s-a reconvertit rapid într-o clasă de antreprenori liberali la fel de prosperă pe cât de lipsită de scrupule, care continuă, sub noile haine, să constituie modelul dominant al reușitei sociale din țară[197]. Absența unei legi serioase a lustrației[198], așa ca în Ungaria, Republica Cehă, Polonia sau Germania de Est, este un exemplu foarte lămuritor.
Ziua memoriei
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/24/G-Antitota.jpg/220px-G-Antitota.jpg)
A trebuit să așteptăm anul 2016 pentru ca România să-și celebreze cu adevărat și oficial membrii rezistenței. Până atunci, nici o lege sau inițiativă parlamentară nu a putut fi dusă până la capăt pentru a comemora această mișcare. Totuși au existat inițiative locale care au încercat să îi redea acestei mișcări locul cuvenit în istoria României[199]. Contrar Poloniei care-și celebrează Soldații blestemați din 2011 sau altor țări din fostul bloc est european care au votat o zi națională pentru comemorarea eroilor rezistenței, în România descendenții birocrației și ai nomenclaturii comuniste rămân crispați în refuzul lor de a comemora o zi a memoriei[3]. După ce s-a argumentat până în 2007 că nu trebuie să se cliveze societatea și deci refuzând să se facă o cercetare adevărată asupra trecutului comunist, ei au încercat să-și schimbe atitudinea odată cu intrarea țării în Uniunea Europeană. Pe de altă parte, în ciuda unei condamnări oficiale a comunismului în 2006[53], ‘un negaționism neo-comunist’ planează mereu asupra României[200] și rămâne cu atât mai tenace cu cât autoritățile publice și cele morale nu vorbesc la unison despre acest subiect.
Amalgamarea ce asociază pe toți membrii rezistenței anticomuniste cu fasciști antisemiți[nota 37]este susținută activ de către moștenitorii Partidului Comunist Român și de către vechi securiști[201]. Acesta joacă un rol important în blocajul legislativ[nota 38] asupra unei zile comemorative, fără să mai punem la socoteală indemnizația vechilor luptători și deținuți politici. Mișcarea legionară a fost totuși, după opinia majorității istoricilor din prezent[202], minoritară în sânul rezistenței (mai puțin de 10% dintre luptători conform statisticilor Securității din 1951)[nota 39]), chiar dacă foarte prezentă. În 2017 încă nu este totuși posibilă o evaluare precisă a proporției lor în cadrul rezistenței. Trebuie să adăugăm, de asemenea, că membrii idealiști și decepționați ai partidului comunist sunt și ei prezenți în cadrul rezistenței.
Există totuși, începând din anul 2000, o formă de recunoaștere națională: “Crucea comemorativă a rezistenței anticomuniste”[203]. De altfel, în mai 2016, președintele Klaus Iohannis a inaugurat la București un monument în memoria acestora, situat în fața Casei Presei Libere, pe un amplasament unde, între anii 1960 și 1990 se înălța o uriașă statuie a lui Lenin[190].
Institute de studii relative la memoria colectivă
- Centrul de Investigare a Crimelor Comunismului (CICCR) - Este vorba despre o instituție privată (ONG), independentă de statul român. CICCR este un proiect susținut de către Fundația Konrad Adenauer și dezvoltat în cadrul Asociației pentru Memoria Victimelor Comunismului[204].
- Institutul de Investigare a Crimelor Comunismului și Memoria Exilului Românesc (IICCMER) - Instituție de stat, al cărei președinte este numit de către guvernul român[205]
- Centrul de Studii asupra Comunismului și Postcomunismului Această instituție depinde simultan de IICCMER și de Facultatea de Istorie a Universității „Alexandru Ioan Cuza” din Iași.
- Consiliul Național pentru Studierea Arhivelor Securității (C.N.S.A.S.) - C.N.S.A.S este o instituție de stat al cărei președinte este numit de către guvernul român.
- Arhivele Naționale ale României - Arhivele Naționale este o instituție de stat, al cărei președinte este numit de către guvernul român.
- Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST) - Entitate a Academiei Române. Arhivele Totalitarismului - Site internet al revistei Arhivele Totalitarismului editată de INST.
Lista organizațiilor publice și private sau ONG
- Asociația foștilor deținuți politici din România - Asociația foștilor deținuți politici din România. Fondată în ianuarie 1990, Asociația Foștilor Deținuți Politici din România (AFDPR) apără memoria represiunii comuniste și conservă mărturiile orale ale membrilor săi. De asemenea, asociația se luptă pentru recunoașterea amplorii persecuției comuniste și pentru condamnarea crimelor și abuzurilor regimului comunist.
- Memoria Rezistenței - Memoria Rezistenței, site creat de foști deținuți politici din România.
- Fundația Academia Civică administrează Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței la fel precum și Centrul Internațional de Studii asupra Comunismului (CIEC) din București, dedicat memoriei victimelor comunismului și a Rezistenței românești - Fundația Academia Civică.
- Fundația Culturală Memoria - Fundația Culturală Memoria - Creată imediat după Revoluția din 1989 de către fondatorul ei, Banu Rădulescu, scriitor și fost deținut politic. Ea vizează să aducă la cunoștința publicului crimele și abuzurile comunismului. Fundația editează pe hârtie și pe internet memoriile din închisoare și deportări precum și memoriile rezistenților. Revista Memoria - Revista gândirii arestate are drept misiune denunțarea comunismului. Ea este dedicată mărturiilor foștilor deținuți politici, fiind editată de către fundație sub egida Uniunii Scriitorilor din România. Primul număr al revistei Memoria - Revista gândirii arestate a fost editat în 1990.
- Procesul comunismului Procesul comunismului, contrarevoluției și tranziției criminale - Site care adună mărturii, cărți și fotografii pentru pregătirea unui Proces al Comunismului în România. Inițiativa pentru deschiderea unui proces al comunismului a permis depunerea unei cereri la CEDO, în 2013, pentru recunoașterea caracterului criminal al acestui regim.
- Memorialul Durerii - Un site consacrat rezistenților care au supraviețuit dictaturii comuniste. Conține numeroase reportaje și interviuri ale opozanților sau ale rezistenților torturați și încarcerați de către Securitate: Memorialul Durerii / O istorie care nu se învață la școală.
- Muzeul Sighet - Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței.
- Consiliul Național pentru Studierea Arhivelor Securității.
- Arhivele Naționale ale României.
- Toma Arnăuțoiu - Partizanii anticomuniști din Nucșoara: Biografie, fotografii și documente despre locotenetul Toma Arnăuțoiu.
- Eroine Nucșoara - Site-ul online Eroinele din Nucșoara, un site dedicat femeilor combatante din Rezistența anticomunistă. Site-ul aparține Ioanei Raluca Voicu-Arnăuțoiu.
- Memoria.ro - Bibliotecă digitală de interviuri, memorii, studii și istorii orale, precum și de cărți și imagini din istoria recentă a României - Memoria.ro.
- Despre demnitate - Povestea unor oameni (aproape) necunoscuți - Cartea despre demnitate - Povestea unor oameni aproape necunoscuți, de Alexandru Pătrașcu.
- - O inițiativă originală în legătură cu memoria Rezistenței românești. Dedicat „celor care și-au păstrat demnitatea” în timpul terorii comuniste, site-ul are drept ambiție aducerea la cunoștința marelui public a acestei perioade. Cartea care a fost publicată este rezultatul cercetărilor și al interviurilor cu luptători anticomuniști, dar și al emoțiilor și al reacțiilor în fața lecturilor despre Rezistența românească. Mai multe pagini au fost traduse în limbile franceză și engleză. Iată spiritul acestui site așa cum este descris pe pagina Cartea despre demnitate: Ce știm despre aceste lucruri, în afară de ideile primite de-a gata? Destul de puțin. Una dintre cele mai păguboase idei este aceea că fenomenul rezistenței anticomuniste din munții României este unic în lume. De ce trebuie să ne căutăm cu încrâncenare această unicitate? La ce ne folosește? S-a dovedit deja, copilăresc de simplu, că această conceptualizare a unicității e anulată de o altă enormitate, care spune că toți luptătorii din munți erau legionari, oameni de extremă dreaptă, și nu e deloc adevărat, chiar dacă legionari au fost mulți dintre ei.
- - Blogul a fost publicat sub titlul Cartea despre demnitate, Alexandru Pătrașcu, prefață de Marius Ghilezan, Editura Virtuală, București, 2012, ISBN: 978-606-93389-1-9.
Bibliografie
Cărți
- Adriana Georgescu-Cosmovici (). Au commencement était la fin : La dictature rouge à Bucarest [La început a fost sfârșitul: dictatura roșie la București] (în franceză). Tradus de Claude Pascal. Paris: Hachette.
- Armin Heinen () [1986]. Legiunea „Arhanghelul Mihail”. Mișcare sociala și organizație politica / Contribuție la problema fascismului internațional (în română și germană). Tradus de Cornelia și Delia Eșianu (ed. 2). București: Humanitas. pp. 256 și 425. ISBN 978-973-50-1158-1.
- Ion Itu (). Bancuri din iepoca odiosului. Brașov. ISBN 973-95474-3-5.
- Oana Orlea (). Les Années volées : Dans le goulag roumain à 16 ans [Anii furați: În gulagul românesc de la 16 ani]. L'Histoire immédiate (în franceză). Paris: Seuil. ISBN 2-02-014386-0.
- Cicerone Ionițoiu (). Rezistența anticomunistă din munții României, 1946-1958 (PDF). Referință cărții (ed. 2). București: Gîndirea Românească. ISBN 973-95668-0-4. OCLC 636590060.
- Ion Gavrilă Ogoranu (mai 1995) [1993]. Brazii se frâng, dar nu se îndoiesc. I (ed. 2). Timișoara și Baia Mare: Editura Marineasa și apoi Editura Marist. ISBN 973-95729-4-4.
- Ion Gavrilă Ogoranu () [1996]. Brazii se frâng, dar nu se îndoiesc. II (ed. 2). Timișoara și Baia Mare: Editura Marineasa și apoi Editura Marist. ISBN 973-91851-1-8.
- Ion Gavrilă Ogoranu; Lucia Baki Nicoară () [1999]. Brazii se frâng, dar nu se îndoiesc. III (ed. 2). Timișoara și Făgăraș: Editura Marineasa, apoi Editura Mesagerul de Făgăraș. ISBN 973-85045-8-9.
- Ion Gavrilă Ogoranu (). Brazii se frâng, dar nu se îndoiesc. IV. Făgăraș: Editura Mesagerul de Făgăraș.
- Ion Gavrilă Ogoranu (). Brazii se frâng, dar nu se îndoiesc - La pas prin Frăția de Cruce. V. Madrid: Editura Mișcării Legionare. ISBN 973-99293-2-X.
- Ion Gavrilă Ogoranu (). Brazii se frâng, dar nu se îndoiesc - Episcopul Ioan Suciu în față furtunii. VI. Cluj: Editura Viața Creștină.
- Ion Gavrilă Ogoranu; Elis Neagoe-Pleșa; Liviu Pleșa (). Brazii se frâng, dar nu se îndoiesc - Rezistenta anticomunistă din Munții Apuseni. VII. Referință cărții. Baia Mare: Editura Marist. ISBN 973-8935-44-X.
- Silvestru Augustin Prunduș; Clemente Plaianu (). Catolicism și Ortodoxie romanească - Scurt istoric al Bisericii române unite. Cluj-Napoca. ISBN 973-96224-2-9.
- Nicolae Ciolacu (). Nicolae Ciolacu - Haiducii Dobrogei. Rezistența armată în Munții Babadagului, Dobrogea (PDF). Hallandale, Florida.
- Cicerone Ionițoiu () [1995]. Cartea de Aur a rezistenței românești împotriva comunismului (PDF). I și II. București: Editura Hrisovul. ISBN 973-96771-2-6. Accesat în .
- Petre Baicu; Alexandru Salcă (). Rezistența în munți și orașul Brașov (1944-1948). Brașov: Editura Transilvania Express. ISBN 978-973-97758-8-5. Accesat în .
- Adrian Brișcă; Radu Ciuceanu (). Rezistența armată din Bucovina. 1944-1950. I. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST). ISBN 973-0-00574-5. Arhivat din original la . Accesat în .
- Dennis Deletant (). Communist Terror in Romania: Gheorghiu-Dej and the Police State, 1948-1965 [Teroarea comunistă în România: Gheorghiu-Dej și statul polițienesc, 1948-1965] (în engleză). Londra: Hurst. ISBN 978-1-85065-386-8.
- Victor Frunză (). Istoria comunismului în România. București: EVF. pp. 326–329. ISBN 973-91200-5-9.
- Atanasie Berzescu (). Lacrimi și sânge. Rezistența anticomunistă armată din munții Banatului (PDF). Timișoara: Editura Marineasa. ISBN 973-9485-31-6.
- Dana Maria Niculescu-Grasso (). Bancurile politice în țările socialismului real: studiu demologic. București: Fundația Culturală Română.
- Liviu Vălenaș (). Convorbiri cu Mircea Dimitriu / Mișcarea legionară - Între adevăr și mistificare (PDF). Timișoara: Editura Marineasa. ISBN 973-9485294.
- Adrian Brișcă (). Rezistența armată din Bucovina: 1950-1952. Colecția Documente. II. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST). ISBN 973-0-02132-5. Arhivat din original la . Accesat în .
- Nicoară Timiș (). Legendarul Găvrilă Mihali Ștrifundă din Borșa. Cluj: Editura Societății Culturale Pro Maramureș Dragoș Vodă. ISBN 973-99215-9-0.
- Mihai Timaru (). Destinul unui ofițer. București. ISBN 973-99605-9-6.
- Peter Grose (). Operation Rollback: America's Secret War Behind the Iron Curtain [Operațiunea „Rollback”: Război american secret din spatele cortinei de fier] (în engleză). New-York: Houghton Mifflin Harcourt / Mariner Books. p. 166. ISBN 978-0618154586.
- Radu Ciuceanu; Octavian Roske; Cristian Troncotă (). Începuturile miscarii de rezistenta în România: iunie-noiembrie 1946. II. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST). ISBN 973-85454-3-9. Arhivat din original la . Accesat în .
- Consiliul Național pentru Studierea Arhivelor Securității (C.N.S.A.S); Gheorghe Onișoru (coordinateur) (). Totalitarism și rezistență, teroare și represiune în România comunistă (PDF). Studii. Referință cărții. București: Editura CNSAS. ISBN 973-0-02533-9.
- Georges Diener; Catherine Durandin (prefață) (). L'autre communisme en Roumanie - Résistance populaire et maquis 1945-1965 [Celălalt comunism din România - Rezistența populară și din munți 1945-1965]. Aujourd'hui l'Europe (în franceză). Paris: L'Harmattan. ISBN 2-7475-0635-5.
- Constantin Hrehor () [2002]. Muntele mărturisitor. Anii Rezistenței / Anii Suferinței (PDF). Colectarea mărturiei orale a lui Gavril Vatamaniuc. Referință cărții. Iași: Editura Timpul / Apologeticum. ISBN 973-612-042-2.
- Cezar Zugravu (). O istorie a rezistenței și a represiunii : 1945-1989. Iași: Tipo Moldova.
- Stéphane Courtois (). Du passé faisons table rase ! Histoire et mémoire du communisme en Europe [Să facem tabula rasa din trecut! Istoria și memoria comunismului în Europa] (în franceză). Paris: Éditions Robert Laffont. ISBN 978-2-221-09500-3.
- Marius Oprea (). Banalitatea răului. O istorie a Securității în documente. Iași: Editura Polirom. ISBN 973-683-927-3.
- Consiliul Național pentru Studierea Arhivelor Securității (C.N.S.A.S); Florica Dobre (Coord.); Florian Banu; Camelia Duică; Silviu B. Moldovan; Elis Neagoe; Liviu Țăranu (). Bande, bandiți și eroi. Grupurile de rezistență și Securitatea (1948-1968). București: Editura Enciclopedică. ISBN 973-45-0436-3.
- Consiliul Național pentru Studierea Arhivelor Securității (C.N.S.A.S); Gheorghe Onișoru (coordinateur) (). Mișcarea armată de rezistență anticomunistă din Romania. 1944-1962. București: Editura Kullusys. ISBN 978-973-86421-1-9.
- Universitatea Babeș-Bolyai - Institutul de Istorie Orală; Doru Radosav; Almira țetea; Cornel Jurju; Valentin Orga; Florin Cioșan; Cosmin Budeancă (). Rezistența anticomunistă din Apuseni. Grupurile: „Teodor Șușman”, „Capotă-Dejeu”, „Cruce și Spadă”: studii de istorie orală. Documente-Istorie-Marturii. Cluj: Editura Argonaut. ISBN 973-7710126.
- Adrian Brișcă (). Rezistența armată din Banat, 1945-1949. I. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST). ISBN 973-86654-2-6. Arhivat din original la . Accesat în .
- Denisa Bodeanu; Cosmin Budeancă (). Rezistența armată anticomunistă din România. Grupul „Teodor Șușman” (1948-1958). Mărturii. Cluj: Argonaut. ISBN 978-973-77104-7-5.
- Marian Cojoc (). Rezistența armată din Dobrogea, 1945-1960. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST). ISBN 973-86654-2-6. Arhivat din original la . Accesat în .
- Marius Oprea (). Moștenitorii Securității. Istorie. București: Editura Humanitas. ISBN 973-50-0847-5.
- Adrian Brișcă (). Jurnalul unui partizan: Vasile Motrescu și rezistența armată din Bucovina, 1944-1958. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST). ISBN 973-7861-05-1. Arhivat din original la . Accesat în .
- Camelia Ivan Duică (). Rezistența anticomunistă din Maramureș. Gruparea Popșa (1948-1949). București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST). ISBN 973-7861-03-5.
- Evan Thomas (). The Very Best Men. The Daring Early Years of the CIA [Oamenii cu adevăr cei mai buni: îndrăzneții ani de început ai CIA] (în engleză). New-York: Simon & Schuster. ISBN 978-1416537977.
- Kevin McDermott; Matthew Stibbe (). Revolution and resistance in Eastern Europe: challenges to communist rule [Revoluție și rezistență în Europa de Est: provocări ale regimului comunist] (în engleză). London: Berg. ISBN 978-1-84520-259-0. Accesat în .
- Comisia Prezidențială pentru Analiza Dictaturii Comuniste din România; Vladimir Tismăneanu (Președinte al Comisiei) (). Comisia Prezidențială pentru Analiza Dictaturii Comuniste din România. Raport final. București: Președinția României.
- Dorin Dobrincu; Coordinateur scientifique Dr. Ioan Ciupercă professeur universitaire (). Rezistența armată anticomunistă din România (1944 - începutul anilor '60). teza de doctorat. Iași: Universitatea Alexandru Ioan Cuza Falcultatea de Istorie. Arhivat din original la . Accesat în .
- Universitatea Babeș-Bolyai - Institutul de Istorie Orală; Cosmin Budeancă; Denisa Bodeanu (). Rezistența anticomunistă din România. Grupul Capotă-Dejeu (1947-1957). Mărturii. Documente-Istorie-Marturii. Cluj: Editura Argonaut. ISBN 973-7710-84-3.
- Adrian Brișcă; Puica Buhoci (). Rezistența armată din Munții Apuseni. Gruparea maiorului Nicolae Dabija 1948-1949. București: Editura Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului. ISBN 978-973-7861-31-3. Arhivat din original la . Accesat în .
- Romulus Rusan (). Chronologie et géographie de la répression communiste en Roumanie ; Le recensement de la population concentrationnaire, 1945-1989 [Cronologia și geografia represiunii comuniste în România; Recensământul populației concentraționare, 1945-1989]. Ora de istorie (în franceză). Tradus de Mioara Izverna. București: Editura Fundației Academia Civică. ISBN 978-973-8214-36-1. Accesat în .
- Stan Stoica (). Dicționar de istorie a României. București: Editura Merona. p. 78. ISBN 978-973-7839-21-3. Arhivat din original la . Accesat în .
- Ileana Mateescu; Marcel Mateescu (). Rezistența anticomunistă din Mehedinți. Drobeta-Turnu Severin: Editura Ștef. ISBN 978-973-7869-73-9.
- Catherine Durandin; Zoe Petre (). La Roumanie post 1989. Paris: L'Harmattan. ISBN 978-2-296-05493-6.
- Aristina Pop-Saileănu (). „Să trăiască partizanii până vin americanii”. Povestiri din munți, din închisoare și din libertate. Istorie orală. București: Fundația Academia Civică + Centru Internațional de Studii asupra Comunismului. ISBN 978-973-8214-40-8.
- Gheorghe Gorun (). Rezistența anticomunistă în județul Gorj reflectată în mentalul colectiv : 1945-1981. Craiova: Universitaria. ISBN 978-606-510-021-3.
- Mirel Bran (). La Roumanie vingt ans après. Le chasseur de la Securitate [România, douăzeci de ani mai târziu. Vânătorul Securității] (în franceză). Referință cărții. Paris: Éditions du Cygne. ISBN 978-2-84924-156-1.
- Consiliul Național pentru Studierea Arhivelor Securității (C.N.S.A.S); Liviu Pleșa (). Organizația de rezistență condusă de maiorul Nicolae Dabija (1948-1949) (PDF). București: Editura CNSAS. ISBN 978-973-88289-0-2. Accesat în .
- Vladimir Tismăneanu (). Stalinism Revisited. The Establishment of Communist Regimes in East-Central Europe [Stalinismul revizitat. Instaurarea regimurilor comuniste în Europa Centrală și de Est] (în engleză). Referință cărții. New-York: Central European University Press. ISBN 978-963-9776-55-5.
- Ioana Raluca Voicu-Arnăuțoiu (). Luptătorii din munți. Toma Arnăuțoiu - Grupul de la Nucșoara. București: Editura Vremea. ISBN 978-973-645-357-1. Arhivat din original la . Accesat în .
- Ioana Raluca Voicu-Arnăuțoiu; Ioan Crăciun (). 50 de ani de la procesul și execuția membrilor grupului de rezistența condus de Toma Arnăuțoiu. București: Editura Ars Docendi. ISBN 978-973-558-435-1.
- Universitatea Babeș-Bolyai - Institutul de Istorie Orală; Cosmin Budeancă; Denisa Bodeanu; Valentin Orga (). Mișcarea de rezistență anticomunistă din România. Grupul „Cruce și Spadă”. Mărturii. Documente-Istorie-Marturii (ed. 2). Cluj: Editura Argonaut. ISBN 978-973-109-220-1.
- Ștefan Bellu () [1986]. Pădurea răzvrătită. Mărturii ale rezistenței anticomuniste. Historia XVII (ed. 2). Târgu-Lăpuș: Editura Galaxia Gutenberg. ISBN 978-973-141-109-5.
- Elisabeta Rizea; Cornel Drăgoi (august 2010) [1993]. Povestea Elisabetei Rizea din Nucșoara (PDF). Referință cărții. București: Editura Humanitas. ISBN 973-28-0399-1.
- Constantin Ionașcu; Virginia Ion (). Rezistența anticomunistă din Dobrogea (ed. 3). București: Fundația Academia Civică în parteneriat cu Societatea de Cultură Macedo-Română. ISBN 978-973-8214-64-4.
- AFDPR (Asociația Foștilor Deținuți Politici din România) din Sighetu Marmației (septembrie 2012). Eroii Rezistenței Anticomuniste - Septembrie 2012 (PDF). Eroii Rezistenței Anticomuniste. Baia Mare: Gazeta de Maramureș.
- Neagu Djuvara (). Amintiri din pribegie. București: Humanitas. ISBN 978-973-50-3664-5.
- Gabriel Moisa; Marius Kramer (). Structuri anticomuniste din vestul României. Grupul Adrian Mihuț. Cluj: Editura Mega. ISBN 978-606-543-292-5.
- Părinte Viorel Rus; Oana Ionel; Dorin Dobrincu; Marius oprea; Mihai Șoica; Tudor Ravoiu; Mihai Hendea; Radu Sîrbu; Cristian Silași; Florina Pop; Gheorghe Petrov (). Martirii din Dealul Crucii - studii, articole și documente. Bistrița: Editura George Coșbuc. ISBN 978-606-8077-34-5.
- AFDPR (Asociația Foștilor Deținuți Politici din România) din Sighetu Marmației (martie 2013). Eroii Rezistenței Anticomuniste - Marție 2013 (PDF). Eroii Rezistenței Anticomuniste. Baia Mare: Gazeta de Maramureș.
- Valentin Hossu Longin (). Canalul morții. Martor. București: Fundația Academia Civică. ISBN 978-973-8214-72-9.
- Romulus Rusan (). Cartea morților din închisori, lagăre, deportări - 1944-1989. București: Fundației Academia Civică + Centrul Internațional de Studii asupra Comunismului. ISBN 978-973-8214-56-9.
- Constantin Vasilescu (). „Album foto documentar completat prin analiză detaliată”. Rezistență Armată Anticomunistă. București: Editura Predania. ISBN 978-606-8195-32-2.
- Claudia-Florentina Dobre (). Un pays derrière les barbelés. Brève histoire de la répression communiste en Roumanie [Țara de după gratii. Scurtă istorie a represiunii comuniste în România] (în franceză). București: Fundația Culturală Memoria.
- Părinte Vasile Rus (). Martirii din dealul crucii - Studii, articole și documente. Bistrița: Editura George Coșbuc. ISBN 978-606-8077-34-5.
- Vlad Mitric-Ciupe (). Arhitecții români și detenția politică, 1944-1964. Între destin concentraționar și vocație profesională. Colecția Studii. Referință cărții. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST). ISBN 978-973-7861-58-0. Arhivat din original la . Accesat în .
- Traian Sandu (). Un fascisme roumain / Histoire de la Garde de fer [Un fascism român / Istoria Gărzii de Fier] (în franceză). Paris. ISBN 978-2-262-03347-7.
- Andrei Miroiu (). Romanian Counterinsurgency and its Global Context, 1944-1962 [Contrainsurecția românească și contextul său global, 1944-1962] (în engleză). Londres: Palgrave McMillan, Springer International Publishing. doi:10.1007/978-3-319-32379-4. ISBN 978-3-319-32379-4.
- William Totok; Elena-Irina Macovei (). Intre mit și bagatelizare. Despre reconsiderarea critica a trecutului, Ion Gavrilă Ogoranu și rezistență anticomunista din România. Iași: Editura Polirom. ISBN 978-973-46-6127-5. Arhivat din original la . Accesat în .
- Daniel Popa (). Pe aici nu se trece. Revoltele taranesti din Vrancea (1957-1958). Recviem pentru țăranul roman. București: Fundația Academia Civică. ISBN 978-973-8214-97-2.
- Gavril Vatamaniuc; Liana Petrescu (prefață) (). Am fost un om liber. Convorbiri cu Liana Petrescu. Recviem pentru țăranul roman. București: Romulus Rusan / Fundația Academia Civică. ISBN 978-973-8214-92-7.
Capitole
- Viorel Rus (). „articol „Trei martiri ai rezistenței anticomuniste din județul Bistrița-Năsăud Leonida Bodiu, Dumitru Toader și Ioan Burdeți"”. Rezistența anticomunistă în județul Bistrița-Năsăud (1945-1989). Referință cărții. Bistrița: Editura Ioan Cutova. pp. 79–91. ISBN 978-973-8767-00-3.
- Florian Banu (). „„Strămoșii" Securității - structuri de poliție politică din România în perioada 23 august 1944-30 august 1948”. Clipe de viață. Comandorul dr. Ilie Manole la 60 de ani, autori: Aurel Pentelescu și Gavril Preda (PDF). Ploiești: Editura Karta-Graphic. pp. 456–484.
- Monica Grigore; Consiliul Național pentru Studierea Arhivelor Securității / Gheorghe Onișoru (coordinateur) (). „Grupul Arnota – un episod al rezistenței anticomuniste românești din nordul Olteniei”. Mișcarea armată de rezistență anticomunistă din România, 1944-1962. Studii 2. București: Editura Kullusys. pp. 102–103. ISBN 978-973-86421-1-9.
- Theodor Băbulescu; Liviu Țăranu; Consiliul Național pentru Studierea Arhivelor Securității / Gheorghe Onișoru (coordinateur) (). „Existența cotidiană a unui 'bandit': cazul Vasile Motrescu”. Mișcarea armată de rezistență anticomunistă din Romania. 1944-1962 (PDF). Studii 2. Referință cărții. București: Editura Kullusys. pp. 281–299. ISBN 978-973-86421-1-9. Accesat în .
- Liviu Marius Bejenaru; Consiliul Național pentru Studierea Arhivelor Securității / Gheorghe Onișoru (coordinateur) (). „Să lupți pentru a muri: Mișcarea de Rezistență Armată Anticomunistă din România. O încercare de analiză”. Mișcarea armată de rezistență anticomunistă din România, 1944-1962. Studii 2. București: Editura Kullusys. pp. 376–380. ISBN 978-973-86421-1-9.
- Florian Banu; Consiliul Național pentru Studierea Arhivelor Securității / Gheorghe Onișoru (coordinateur) (). „Metode utilizate de securitate pentru lichidarea grupurilor de rezistență din munți (1948 – 1958)”. Mișcarea armată de rezistență anticomunistă din România, 1944-1962. Studii 2. București: Editura Kullusys. pp. 301–316. ISBN 978-973-86421-1-9.
- Liviu Țăranu; Silviu B. Moldovan (coordonator) / Consiliul Național pentru Studierea Arhivelor Securității (CNSAS) (). „Evoluția Trupelor de Securitate în cadrul Structurilor MAI (1949-1989)”. Arhivele Securității. I. București: Editura Nemira. pp. 296–310. ISBN 973-569-713-0.
- Jipa Rotaru (). „Grupul Mandea. Între legendă și adevăr / Sub-capitol: Un erou al rezistenței anticomuniste din România anilor 50: Vasile Motrescu”. „Eroism și eroi la români” : Prima sesiune de comunicări științifice; Maia Catargi - Ialomița; 16-17 septembrie 2005. Constanța: Editura Fundației Andrei Șaguna. pp. 203–210. ISBN 978-973-732-035-3.
- Marius Oprea; Ruxandra Cesereanu (). „Securitatea și moștenirea sa”. Comunism și represiune în România. Istoria tematică a unui fratricid național. Iași: Editura Polirom. pp. 23–37. ISBN 978-973-46-0312-1.
- Cristina Petrescu; Dragoș Petrescu; Gerhard Besier (). „Retribution, Remembering, Representation: On Romania's Incomplete Break with the Communist Past” [Condamnare, rememorare și reprezentare a ruperii incomplete a României de trecutul său comunist]. Geschichtsbilder in den postdiktatorischen Ländern Europas: auf der Suche nach historisch-politischen Identitäten [Imagini istorice în țările postdictatoriale ale Europei: în căutarea identităților istorice și politice] (în engleză). Referință cărții. Münster: LIT Verlag.
- Ilarion Țiu (). „capitolul 1.3 „Protocolul dintre Mișcarea legionară și Ministerul de Interne (10 decembrie 1945)"”. Istoria mișcării legionare. 1944-1968. Târgoviște: Editura Cetatea de scaun. ISBN 978-606-537-115-6.
Articole
- Adrian Brișcă (). „Rezistenta anticomunista din Bucovina. Lupta de la Bâtca Corbului, 18 ianuarie 1955. Încercare de reconstituire”. Arhivele Totalitarismului. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST) (1): pp. 89–98. ISSN 1221-6917. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Adrian Brișcă (). „Ion Vatamaniuc (1903-1992)”. Arhivele Totalitarismului. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST) (1): pp. 188–189. ISSN 1221-6917. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Adrian Brișcă (). „Constantin Cenusa (1911-1964)”. Arhivele Totalitarismului. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST) (1-2): pp. 324–327. ISSN 1221-6917. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Adrian Brișcă (). „Vladimir Macoveiciuc (1905-1946)”. Arhivele Totalitarismului. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST) (3): pp. 240–242. ISSN 1221-6917. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Adrian Brișcă (). „O zi din viața unui partizan. III / Documente privind viata cotidiana a partizanilor anticomunisti din Bucovina, 1944-1958”. Arhivele Totalitarismului. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST) (4): pp. 93–116. ISSN 1221-6917. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Adrian Brișcă (). „Vasile Motrescu (1920-1958)”. Arhivele Totalitarismului. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST) (4): pp. 217–220. ISSN 1221-6917. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Constantin Latea (). „Epurări din armata româna. Criterii politice și mijloace de presiune: 1945-1958”. Arhivele Totalitarismului. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST) (1-2): pp. 222–240. ISSN 1221-6917. Arhivat din original la . Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Eduard Mark (). „The OSS in Romania, 1944-1945: An Intelligence Operation in the Early Cold War” [OSS în România, 1944-1945: Operațiune informativă în anii de început ai războiului rece]. Intelligence and National Security (în engleză). Londra: Franck Cass. 9 (2): pp. 320–344. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Gheorghe Onișoru (). „"Vin americanii!" – de la speranță la iluzie în România postbelică” (PDF). Anuarul Institutului de Istorie A.D. Xenopol. Iași: Academia Română - Filiala Iași /Institutul de Istorie “A. D. Xenopol”. XXXI: pp. 299–313. ISSN 1221-3705. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Adrian Brișcă (). „O zi din viața unui partizan. VI / Documente privind viata cotidiana a partizanilor anticomunisti din Bucovina, 1944-1958”. Arhivele Totalitarismului. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST) (3): pp. 83–104. ISSN 1221-6917. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Adrian Brișcă (). „Ion Chiraș (1903-1955)”. Arhivele Totalitarismului. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST) (3): pp. 215–217. ISSN 1221-6917. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Memoria (). „Grupul de rezistență maior Nicolae Dabija”. Memoria, Revista gândirii arestate. Cluj: Editura Argonaut (13): pp. 59–67. Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Steliana Breazu (). Referință cărții. „Grupul de rezistență anticomunistă al lui Cantemir Gligor din munții Zarandului și Codrului, pe valea Crișului Alb” (PDF). Analele Sighet. București: Editura Fundația Academia Civică. Instaurarea comunismului - între rezistență și represiune (2): pp. 233–235. ISBN 973-0-00190-1. Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Zoe Rădulescu (). Referință cărții. „Rezistența anticomunistă din munții Babadag” (PDF). Analele Sighet. București: Editura Fundația Academia Civică. Instaurarea comunismului - între rezistență și represiune (2): pp. 219–223. ISBN 973-0-00190-1. Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Ștefan Bellu (). Referință cărții. „Rezistența în munții Maramureșului” (PDF). Analele Sighet. București: Editura Fundația Academia Civică. Instaurarea comunismului - între rezistență și represiune (2): pp. 224–228. ISBN 973-0-00190-1. Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Mihai Timaru (). Referință cărții. „Lupta de rezistență anticomunistă în munții Vrancei” (PDF). Analele Sighet. București: Editura Fundația Academia Civică. Instaurarea comunismului - între rezistență și represiune (2): pp. 228–233. ISBN 973-0-00190-1. Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Dennis Deletant (). „Coloniile de muncă din Delta Dunării 1949-1960” (PDF). În Romulus Rusan. Analele Sighet 2 – Instaurarea comunismului – între rezistență și represiune. București: Editura Fundația Academia Civică. pp. pp. 264–267. ISBN 973-0-00190-1. Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Adrian Brișcă (). „Gheorghe Chiraș (1911-1955)”. Arhivele Totalitarismului. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST) (15-16): pp. 197–199. ISSN 1221-6917. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Adrian Brișcă (). „Mihali-Ștrifundă Gavrilă (1901-1961)”. Arhivele Totalitarismului. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST) (17): pp. 223–225. ISSN 1221-6917. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Mihai Timaru (). „Am fost ofițer al armatei regale române și nu puteam să absentez de la lupta armată anticomunistă din munții Vrancei”. Memoria, Revista gândirii arestate. București: Fundația Culturală „Memoria” (20): pp. 113–123. Mentenanță CS1: Text în plus (link) .
- Emil Sebeșan; Ileana Silveanu (). „Rezistența din Banat 1949 vol I”. Arhivele Totalitarismului. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST) (18): pp. 116–138. ISSN 1221-6917. Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Cristian Troncotă (). „Procesul mișcării naționale de rezistență, 1946”. Arhivele Totalitarismului. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST). V (19-20): pp. 102–120. ISSN 1221-6917. Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Adrian Brișcă (). „Victor Lupșa (1921-1956)”. Arhivele Totalitarismului. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST) (19-20): pp. 223–225. ISSN 1221-6917. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Claudia Căpățănă; Răzvan Ciolcă (). „Dumitru Apostol (1905-1950)”. Arhivele Totalitarismului. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST) (21): pp. 229–230. Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Matei Tudor (). „Rezistența anticomunistă din Mehedinți”. Analele Sighet. București: Fundația Academia Civică. Anul 1948 - instituționalizarea comunismului (6): pp. 250–255. ISBN 973-98437-4-3. Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Alexandru Oșca; Vasile Popa (). „Implicarea aparatului politic în acțiunea de epurare a cadrelor armatei romane în anul 1948”. Analele Sighet (Comunicări prezentate la Simpozionul de la Sighetu Marmației (19-21 iunie 1998)). București: Fundația Academia Civică. Anul 1948 - instituționalizarea comunismului (6). ISBN 973-98437-4-3. Referință cărții
- Claudia Căpățănă; Răzvan Ciolcă (). „Fișe pentru o istorie a rezistenței anticomuniste, Grupul „Haiducii Muscelului"”. Magazin Istoric. București: Fundația Culturală Magazin Istoric. XXXII (6): pp. 40–44. Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Mihai Timaru (). „Amintiri despre grupul Paragină”. Analele Sighet. București: Fundația Academia Civică. Anul 1948 - instituționalizarea comunismului (6): pp. 261. ISBN 973-98437-4-3. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Adrian Brișcă (). „Rezistența armată anticomunistă din România 1944-1962”. Arhivele Totalitarismului. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST) (22-23): pp. 42–67. ISSN 1221-6917.
|contribution-url=
ignorat (ajutor)Mentenanță CS1: Text în plus (link) - Lucreția Jurj-Costescu (). „Patru ani de rezistență cu arma în mână în Munții Apuseni”. Memoria, Revista gândirii arestate (26).
- Adrian Brișcă (). „Ion Uță (1891-1949)”. Arhivele Totalitarismului. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST) (22-23): pp. 248–250. ISSN 1221-6917. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Adrian Brișcă (). „Nicolae Dabija (1907-1949)”. Arhivele Totalitarismului. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST) (26-27): pp. 248–251. ISSN 1221-6917. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Georges Diener (februarie 2001). „Résistance paysanne et maquis en Roumanie de 1945 à 1965 - La résistance paysanne à la collectivisation” [Rezistența țărănească și din munți în România, între 1945 și 1965 - Rezistența țărănească la colectivizare]. Genèses (în franceză). Paris: Éditions Belin (43): pp. 145–158. doi:10.3917/gen.043.0145. ISBN 9782701129143. ISSN 1155-3219. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Georges Diener (aprilie 2001). „Résistance populaire et maquis en Roumanie (1945-1965)” [Rezistența populară și din munți în România 1945-1965]. Guerres mondiales et conflits contemporains (în franceză). Paris: Presses universitaires de France (PUF) (204): pp. 125–139. ISBN 978-2-13-052722-0. ISSN 0984-2292. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Consiliul Național pentru Studierea Arhivelor Securității (C.N.S.A.S); George Enache; Adrian Nicolae Petcu (). „Biserica Ortodoxă Română și Securitatea. Note de lectură” (PDF). Totalitarism și rezistență, teroare și represiune în România comunistă. Studii 1. București: Editura CNSAS (1): pp. 108–136. ISBN 973-0-02533-9. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Consiliul Național pentru Studierea Arhivelor Securității (C.N.S.A.S); Laura Stancu; Liviu Burlacu (). „Organizația de rezistență 'Paragină' în atenția Securității” (PDF). Totalitarism și rezistență, teroare și represiune în România comunistă. Studii 1. București: Editura CNSAS (1): pp. 146–153. ISBN 973-0-02533-9. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Adrian Brișcă (). „The Anticommunist Armed Resistance in Romania 1944-1962” [Rezistența anticomunistă în România 1944-1962]. Arhivele Totalitarismului (în engleză). București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST) (34-35 (ianuarie-februarie)): pp. 75–101. ISSN 1221-6917. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Universitatea Babeș-Bolyai - Institutul de Istorie Orală; Marius Cristea (). Referință cărții. „Rezistența anticomunistă în zona Aiud. "Grupul Spaniol"”. Anuarul Institutului de Istorie Orală. Cluj: Presa universitară clujeană / Editura Argonaut. III: pp. 28–30. ISSN 1454-4865. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Universitatea Babeș-Bolyai - Institutul de Istorie Orală; Cornel Jurju (). Referință cărții. „Mitul «venirii americanilor». Studiu de caz: rezistența anticomunistă de la Huedin”. Anuarul Institutului de Istorie Orală. Cluj: Editura Argonaut. III: pp. 173–192. ISSN 1454-4865. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Ioana Raluca Voicu-Arnăuțoiu (). Referință cărții. „Torturați și torționari”. Memoria, Revista gândirii arestate (Comunicarea făcută la Simpozionul Internațional „Fenomenul Pitești, reeducarea prin tortură” din Pitești 6-8 decembrie 2001). Cluj: Editura Argonaut (40/41): pp. 59–67. Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Theodor Bărbulescu; Liviu Țăranu (). „Rezistența anticomunistă? Cazul colonelului I. Uță”. Memoria, Revista gândirii arestate. București: Fundația Culturală „Memoria” (44/45). Accesat în .
- Camelia Ivan Duică (). Referință cărții. „Din istoria rezistenței anticomuniste din Banat. Organizația dr. Liviu Vuc (1948-1952)” (PDF). Analele Universității „Dunărea de Jos”. Istorie. Galați: Departamentul de Istorie, Facultatea de Istorie, Filosofie si Teologie (II): pp. 121–133. ISSN 2344-472X. Arhivat din original (PDF) la . Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Dorin Dobrincu (). „Macedo-românii și rezistența armată anticomunistă din Dobrogea (1948-1952)”. Interferențe româno-elene (secolele XV-XX). Iași: Leonidas Rados / Fundația Academică “A.D. Xenopol”: pp. 233–275. Arhivat din original la . Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Mircea Rusnac (). Referință cărții. „Mișcarea de rezistență anticomunistă din Banat (1945-1953). Grupări principale”. Banatica. Reșita: Muzeul Banatului Montan (16-2): pp. 303–328. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Dorin Dobrincu (decembrie 2003). „Sfidarea Securității în Bucovina. Grupul de rezistență armată anticomunistă Gavril Vatamaniuc (1949-1958)”. Revista de Istorie Socială. Iași: Facultatea de Istorie, Universitatea „Alexandru Ioan Cuza” din Iași. VIII-IX: pp. 363–412. ISSN 1453-5378. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Stéphanie Mahieu (). „Une Église dissidente ? L'Église gréco-catholique roumaine pendant la période communiste (1948-1989)” [O biserică disidentă? Biserica greco-catolică română în perioada comunistă, 1948-1989]. Revue d’études comparatives Est-Ouest (în franceză). 35 (4): pp. 93–126. doi:10.3406/receo.2004.1679. ISSN 0338-0599. Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Dorin Dobrincu (). Referință cărții. „Bucovineni contra sovietici. Rezistența armată antisovietică/anticomunistă din Bucovina (martie-august 1944 - iulie 1946)”. Anuarul Institutului de Istorie Orală. Cluj: Presa universitară clujeană / Editura Argonaut. V: pp. 123–182. ISSN 1454-4865. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Octavian Coman (). „Trebuie să ai curaj, trebuie să spui nu”. Memoria, Revista gândirii arestate. London: Franck Cass. 9 (49).
- Ion Constantinescu Mărăcineanu (). „Un erou de legendă : Colonelul (r) Gh. Arsenescu”. Memoria, Revista gândirii arestate (49).
- Florian Banu (). „Mitul venirii americanilor reflectat în documentele Securității”. Arhivele Totalitarismului. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST) (3-4): pp. 34–46. ISSN 1221-6917. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Adrian Stănescu (). „Din istoria rezistenței anticomuniste în România”. Curierul Românesc (5 (208)): pp. 8–9. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Lavinia Stan; Lucian Turcescu (). Referință cărții. „Intellectuals, and academic integrity in Romania” [Intelectualii și integritatea academică în România]. Problems of Post-Communism (în engleză). NY & Harvard: Routledge (51 (4)): pp. 12–24. ISSN 1075-8216. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Dorin Dobrincu (). Referință cărții. „„Rămășitele grupului Ion Uță": Formațiunile din Banat conduse de frații Duicu, Dumitru Mutașcu și Dumitru Ișfănuț (1949-1954)” (PDF). Annales Universitatis Apulensis. Series Historica. Alba Iulia: Universitatea „1 Decembrie 1918” (9/I): pp. 193–215. ISSN 1453-9306. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Dorin Dobrincu (). „Nesupunere în Bucovina. Grupurile de rezistență armată anticomunistă Cenușă–Motrescu (1948-1951), Pătrăucean-Gherman și Cenușă-Pătrăucean 1948-1951” (PDF). Anuarul Institutului de Istorie A.D. Xenopol. Iași. XLII (II): pp. 451–481. ISSN 1221-3705. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Dorin Dobrincu (). „Rezistența armată anticomunistă din Bucovina: 'Gărzile Decebal' și grupul Grigore Sandu (1949)”. Memoria, Revista gândirii arestate. București: Fundația Culturală „Memoria” (51/52): pp. 33–48. Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Oana Ionel (). Referință cărții. „Alexandru Dejeu și Securitatea” (PDF). Experimentul Pitești ? Reeducarea prin tortură. Opresiunea țărănimii române în timpul dictaturii comuniste. Pitești: Fundația Culturală „Memoria”, filiala Argeș: pp. 419–428. ISBN 973-86965-4-2. Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Dorin Dobrincu (). Referință cărții. „Formațiuni din rezistanța armată anticomunistă în sudul Moldovei (1945-1958)”. Anuarul Institutului de Istorie Orală. Cluj: Presa universitară clujeană / Editura Argonaut. VI: pp. 163–192. ISSN 1454-4865. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Marius Oprea (). „Intelectuali hartuiți de Securitate?”. Revista 22. București: Grupul pentru Dialog Social. ISSN 1220-5761.
Miercuri, 29 iulie, la sediul GDS a avut loc masa rotunda cu tema Intelectuali hartuiți de Securitate? Cazul Marius Oprea, moderată de Gabriel Liiceanu. Dezbaterea a fost provocata de o serie de amenințări pe care le-a primit istoricul și publicistul Marius Oprea. În urma dezbaterii a fost trimisa o scrisoare președintelui Traian Băsescu, pe care o reproducem mai jos, împreuna cu fragmente din aceasta dezbatere.
- Dorin Dobrincu (). „Organizația Națională Creștină de Luptă Împotriva Comunismului Partizanii României Mare și planul de răsculare a Banatului (1948-1949)” (PDF). Analele științifice ale Universității Alexandru Ioan Cuza din Iași. seria Istorie. Iași: Universitatea „Alexandru Ioan Cuza” din Iași, Facultatea de Istorie (LI): pp. 375–392. ISSN 1221-843X. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Florian Banu (). Referință cărții. „Adevăr și ficțiune în documentele Securității” (PDF). Analele științifice ale Universității Alexandru Ioan Cuza din Iași. seria Istorie. Iași: Universitatea „Alexandru Ioan Cuza” din Iași, Facultatea de Istorie (LI): pp. 375–392. ISSN 1221-843X. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Liviu Pleșa; Cosmin Budeancă, Florentin Olteanu, Iulia Pop (editori) (). Referință cărții. „Implicarea militarilor în mișcarea de rezistență armată - Cazul maiorului Nicolae Dabija (1948-1949)” (PDF). Rezistența anticomunistă – cercetare științifică și valorificare muzeală. Cluj: Editura Argonaut. I: pp. 105–124. ISBN 978-973-109-016-0. Accesat în .
|contribuție=
ignorat (ajutor)Mentenanță CS1: Nume multiple: lista autorilor (link) Mentenanță CS1: Text în plus (link) - Oana Ionel; Cosmin Budeancă, Florentin Olteanu, Julia Pop (editori) (). Referință cărții. „Anihilarea organizației 'Garda Albă' de către Securitate (1949)” (PDF). Rezistența anticomunistă. Cercetare științifică și valorificarea muzeală. Cluj: Editura Argonaut. I: pp. 142–158. ISBN 978-973-109-016-0.
|contribuție=
ignorat (ajutor)Mentenanță CS1: Nume multiple: lista autorilor (link) Mentenanță CS1: Text în plus (link) - Florian Banu; Cosmin Budeancă, Florentin Olteanu, Iulia Pop (editori) (). Referință cărții. „Mișcarea de rezistență armată anticomunistă din România - între negare și hiperbolizare” (PDF). Rezistența anticomunistă – cercetare științifică și valorificare muzeală. Cluj: Editura Argonaut. I: pp. 299–314. ISBN 978-973-109-016-0. Accesat în .
|contribuție=
ignorat (ajutor)Mentenanță CS1: Nume multiple: lista autorilor (link) Mentenanță CS1: Text în plus (link) - Dorin Dobrincu (). Referință cărții. „Grupuri 'minore' din rezistență anticomunistă bucovineană (1948-1961)” (PDF). Codrul Cosminului. Suceava: Editura Universității din Suceava (12): pp. 179–194. ISSN 2067-5860. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Claudia Dobre (). „Rezistența anticomunistă în România: memorie și istorie”. Memoria, Revista gândirii arestate. București: Fundația Culturală „Memoria” (54).
- Doru Radosav (). Referință cărții. „Rezistenta anticomunistă armată din România între istorie și memorie” (PDF). Comunism și represiune în România. Istoria tematică a unui fratricid național. Iași: Editura Polirom. VIII: pp. 87–107. ISBN 973-46-0312-4. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Dorin Dobrincu (). Referință cărții. „Formațiuni „minore" de rezistența anticomunistă și fugari solitari din nordul Transilvaniei (1949-1958)” (PDF). Annales Universitatis Apulensis (Universitatea „1 Decembrie 1918” din Alba Iulia). Historica (10/I): pp. 133–146 (p. 133). ISSN 1453-9306. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Romulus Rusan (). „Liber în munți”. Revista 22 (Piesele de conferințe și discuții la Școala de Vară de la Sighet în iulie 2003). București: Grupul pentru Dialog Social. ISSN 1220-5761.
- Cornea Corneliu (). „Rezistenta anticomunistă în Arad”. Memoria, Revista gândirii arestate. București: Fundația Culturală „Memoria” (55/56).
- Claudia Dobre (). „Elisabeta Rizea de Nucșoara : un « lieu de mémoire » pour les roumains ?” [Elisabeta Rizea din Nucșoara: un „loc al memoriei” pentru români?]. Conserveries mémorielles - Revue transdisciplinaire (în franceză). Université Laval, Québec: IHTP - Institut d'Histoire du Temps Présent, CELAT. ISSN 1718-5556. Accesat în .
- Dorin Dobrincu (). „Rezistența armată anticomunistă în sud-estul Munților Apuseni (I)”. Revista 22. București: Grupul pentru Dialog Social. ISSN 1220-5761. Accesat în .
- Lavinia Stan (). Referință cărții. „The vanishing truth? Politics and memory in post-communist Europe” [Adevărul dispărut? Politica și memoria în Europa postcomunistă]. East European Quarterly (în engleză). Boulder: Department of History / University of Colorado (40 (4)): pp. 383–408. ISSN 2469-4827. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Lavinia Stan (). Referință cărții. „Lustration in Romania: The Story of a Failure” [Lustrația în România: Povestea unui eșec]. Studia Politica. Romanian Political Science Review (în engleză). Bucarest: Editura Universității din București (6 (1)): pp. 135–156. ISSN 1582-4551. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Dorin Dobrincu (). „Rezistența armată anticomunistă în sud-estul Munților Apuseni (II)”. Revista 22. București: Grupul pentru Dialog Social. ISSN 1220-5761. Accesat în .
- Cristina Petrescu; Dragoș Petrescu (). [http://www.hait.tu-dresden.de/TDv/TD_04_02_Petrescu.pdf Referință cărții%5d „Resistance and Dissent under Communism – The Case of Romania” Verificați valoarea
|url=
(ajutor) [Rezistență și dizidență în comunism - Studiu de caz România]. Totalitarismus und Demokratie (în engleză). Göttingen: Vandenhoeck & Ruprecht (2): pp. 323–346. ISSN 1612-9008. Mentenanță CS1: Text în plus (link) - Gheorghe Gorun; Hadrian Gorun (). Referință cărții. „Un parașutat în România vândută: Mircea Popovici / A Paratrooper in Betrayed Romania : Mircea Popovici”. Anuarul Institutului de Istorie Orală. Cluj: Presa universitară clujeană / Editura Argonaut. VIII: pp. 148–172. ISSN 1454-4865. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Dorin Dobrincu (). „Rezistența armată anticomunistă din Munții Făgăraș - versantul nordic. „Grupul carpatic făgărășan" / Grupul Ion Gavrilă (1949/50-1955/56)”. Anuarul Institutului de Istorie 'George Barițiu'. Historica. București: Editura Academiei Române (XLVI): 433–502.
- Serenela Ghițeanu (). „Cum e posibil sa fii erou?”. Revista 22. București: Grupul pentru Dialog Social. ISSN 1220-5761.
|contribuție=
ignorat (ajutor) - Dorin Dobrincu (2007 (LXXXIV)). Referință cărții. „The Anti-Communist Armed Resistance on the Southern Slope of the Făgăraș Mountains and the Iezer Mountains. The Groups Led by Colonel Gheorghe Arsenescu and Lieutenant Toma Arnăuțoiu (1948-1960) I” [Rezistența armată anticomunistă pe versantul sudic al Munților Făgăraș și Munții Iezer. Grupurile conduse de colonelul Gheorghe Arsenescu și locotenentul Toma Arnăuțoiu (1948-1960) I] (PDF). Revista Archivelor (în engleză). București: Arhivele Nationale ale României (3-4): pp. 249–272. ISSN 1453-1755. Arhivat din original (PDF) la 2018-04-21. Accesat în 6 august 2017. Verificați datele pentru:
|date=
(ajutor)Mentenanță CS1: Text în plus (link) - Dorin Dobrincu (2008 (LXXXV)). Referință cărții. „The Anti-Communist Armed Resistance on the Southern Slope of the Făgăraș Mountains and the Iezer Mountains. The Groups Led by Colonel Gheorghe Arsenescu and Lieutenant Toma Arnăuțoiu (1948-1960) II” [Rezistența armată anticomunistă pe versantul sudic al Munților Făgăraș și Munții Iezer. Grupurile conduse de colonelul Gheorghe Arsenescu și locotenentul Toma Arnăuțoiu (1948-1960) II] (PDF). Revista Archivelor (în engleză). București: Arhivele Nationale ale României (1): pp. 283–311. ISSN 1453-1755. Arhivat din original (PDF) la 2017-11-07. Accesat în 6 august 2017. Verificați datele pentru:
|date=
(ajutor)Mentenanță CS1: Text în plus (link) - Dorin Dobrincu (2008 (LXXXV)). Referință cărții. „The Anti-Communist Armed Resistance on the Southern Slope of the Făgăraș Mountains and the Iezer Mountains. The Groups Led by Colonel Gheorghe Arsenescu and Lieutenant Toma Arnăuțoiu (1948-1960) III” [Rezistența armată anticomunistă pe versantul sudic al Munților Făgăraș și Munții Iezer. Grupurile conduse de colonelul Gheorghe Arsenescu și locotenentul Toma Arnăuțoiu (1948-1960) III] (PDF). Revista Archivelor (în engleză). București: Arhivele Nationale ale României (2): pp. 160–186. ISSN 1453-1755. Arhivat din original (PDF) la 2017-11-07. Accesat în 6 august 2017. Verificați datele pentru:
|date=
(ajutor)Mentenanță CS1: Text în plus (link) - Liviu Țăranu (). „Considerații privind evoluția Mișcării Legionare în timpul democrației populare” (PDF). Sangidava. Târgu-Mureș: Editura Ardealul (2): pp. 201–205. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Viorel Rus (). Referință cărții. „Originile Năsăudene ale Organizației Anticomuniste „Haiducii lui Avram Iancu - Divizia Sumanele Negre"” (PDF). Arhiva Someșană. Năsăud (VII): pp. 205–214. ISSN 1583-3542. Arhivat din original (PDF) la . Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Consiliul Național pentru Studierea Arhivelor Securității (C.N.S.A.S); Silviu B. Moldovan; Mihai Demetriade (). „Ion Mitucă, de la rezistență la disidență. Memoriu de Ion Mitucă privind aspecte ale vieții deținuților politici din lagărul Cavnic” (PDF). Caietele CNSAS. București: Editura Consiliului Național pentru Studierea Arhivelor Securității (2): pp. 74–147. ISSN 1844-6590. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Consiliul Național pentru Studierea Arhivelor Securității (C.N.S.A.S); Alina Ilinca (). „Politica de control a regimului comunist asupra spațiului public. Studiu de caz: Jocurile Mondiale Universitare de Iarnă de la Poiana Stalin (28 ianuarie-8 februarie 1951)” (PDF). Caietele CNSAS. București: Editura Consiliului Național pentru Studierea Arhivelor Securității (2): pp. 237–250. ISSN 1844-6590. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Consiliul Național pentru Studierea Arhivelor Securității (C.N.S.A.S); Liviu-Marius Bejenaru (). „Manipulare și dirijare prin observarea stării de spirit a populației. Studiu de caz: Festivalul Mondial al Tineretului și Studenților de la București (2-14 août 1953)” (PDF). Caietele CNSAS. București: Editura Consiliului Național pentru Studierea Arhivelor Securității (2): pp. 251–263. ISSN 1844-6590. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- IICCMER (). „Acțiunea de exhumare a partizanului anticomunist Vitan Petru împușcat de securitate la 21 noiembrie 1952”. Arhiva evenimentelor Institutului de Investigare a Crimelor Comunismului și Memoria Exilului Românesc (IICCMER). București. Arhivat din original la . Accesat în .
- IICCMER (). „O nouă acțiune de exhumare organizată de IICCR. Cazul Nicolae (Mișu) Selagea, împușcat de Securitate la 2 septembrie 1950”. Arhiva evenimentelor Institutului de Investigare a Crimelor Comunismului și Memoria Exilului Românesc (IICCMER). București. Arhivat din original la . Accesat în .
- IICCMER (). „Acțiune de exhumare organizată de IICCR în septembrie 2009. Cazul Nicolae (Mișu) Selagea, împușcat de Securitate la 2 septembrie 1950”. Arhiva evenimentelor Institutului de Investigare a Crimelor Comunismului și Memoria Exilului Românesc (IICCMER). București. Accesat în .
- Consiliul Național pentru Studierea Arhivelor Securității (C.N.S.A.S); Nicolae Ioniță (). „Fișe biografice ale șefilor de direcții centrale din Securitate, în anii '60” (PDF). Caietele CNSAS. București: Editura CNSAS (1(3)): pp. 105–106. ISSN 1844-6590. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Memoria (). Referință cărții. „Documente - Din arhiva Securității”. Memoria, Revista gândirii arestate. București: Fundația Culturală „Memoria”. XXXII (68/69): 231. Accesat în .
- Dorin Dobrincu (2009 (LXXXVI)). Referință cărții. „Rezistența armată anticomunistă și rezistența greco-catolică în centrul Transilvaniei. Organizația « Partizanii Regelui Mihai - Armata Secretă » (1948-1950)” (PDF). Revista Arhivelor. Istorie. București: Arhivele Nationale ale României (1): pp. 204–218. ISSN 1453-1755. Arhivat din original (PDF) la 2017-11-07. Accesat în 6 august 2017. Verificați datele pentru:
|date=
(ajutor)Mentenanță CS1: Text în plus (link) - Paula Ivan (2009 (LXXXVI)). Referință cărții. „Formele de represiune a rezistenței anticomuniste în memoria colectivă (I)” (PDF). Revista Arhivelor. București: Arhivele Nationale ale României (1): pp. 219–245. ISSN 1453-1755. Arhivat din original (PDF) la 2017-11-07. Accesat în 6 decembrie 2017. Verificați datele pentru:
|date=
(ajutor)Mentenanță CS1: Text în plus (link) - Memoria (). Referință cărții. „Unde sunt cei care nu mai sunt - „Catalogul" celor uciși în temnițele comuniste”. Memoria, Revista gândirii arestate. București: Fundația Culturală „Memoria”. XXXII (68/69): pp. 241 (lettre D). Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Delphine Saubaber; Marion Guyonvarch (). „La Roumanie de Ceausescu ou l'espionnage généralisé” [România lui Ceaușescu sau spionajul generalizat]. L'Express (în franceză). ISSN 0245-9949.
- Delphine Saubaber; Marion Guyonvarch (). „Le système de la Securitate était pire que la Stasi” [Sistemul Securității a fost mai rău decât Stasi]. L'Express (în franceză). ISSN 0245-9949.
- Delphine Saubaber; Marion Guyonvarch (). „Les Roumains sont incapables de se penser coupables” [Românii sunt incapabili să se considere vinovați]. L'Express (în franceză). ISSN 0245-9949.
- Lavinia Stan (). „Truth Commissions in Post-Communism: The Overlooked Solution?” (PDF). Open Political Science Journal (în engleză). Canada: Department of Political Science, St. Francis Xavier University (2 (1)): pp. 1–13. ISSN 1874-9496. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Lavinia Stan; Diane Vancea (). „Alegerile parlamentare din 2008: vin vechi în sticle noi”. Sfera Politicii. Bucarest: Fundația Societatea Civilă (131-132): pp. 3–13. ISSN 1221-6720. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Dorin Dobrincu (). Referință cărții. „Rezistența armată anticomunistă din Vrancea. Organizația „Vlad Țepeș II" (1949-1950)” (PDF). Colloquium politicum. Timișoara: Universitatea de Vest din Timișoara (1): pp. 103–145. ISSN 2065-8664. Arhivat din original (PDF) la . Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Puica Buhoci (2010 (XVIII)). „Istorie și frauda (I). Caz Penal: cum au dispărut documente incriminatorii din Arhivele C.N.S.A.S. Un furt "garantat" de Academia Cațavencu. Documente”. Arhivele Totalitarismului. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST) (68-69). ISSN 1221-6917. Accesat în 8 februarie 2017. Verificați datele pentru:
|date=
(ajutor) - Marius Oprea (). „Raiul lui Șușman” (532). București: Editura SC Observator cultural SA.
- Observator cultural (). „Marius Oprea a fost demis din fruntea IICCMER!”. Observator cultural. București: Editura SC Observator cultural SA (514). Accesat în .
- Andrei Cornea (). „Anticomuniști cu un singur ochi”. Revista 22. București: Grupul pentru Dialog Social. ISSN 1220-5761.
- Andrei Miroiu (). „Wiping Out 'The Bandits': Romanian Counterinsurgency Strategies in the Early Communist Period” [Distrugând „bandiții”: Strategii românești de combatere a insurgenților, în perioada comunismului timpurie]. The Journal of Slavic Military Studies (în engleză). Londres: Taylor and Francis. 23 (4): pp. 666–691. doi:10.1080/13518046.2010.526021. ISSN 1351-8046. Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Puica Buhoci (2011 (XIX)). „Istorie și frauda (II). Cum a dispărut o delațiune din Arhiva C.N.S.A.S pentru a se deschide apoi un proces de calomnie”. Arhivele Totalitarismului. București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST) (70-71). ISSN 1221-6917. Accesat în 8 februarie 2017. Verificați datele pentru:
|date=
(ajutor) - IICCMER; Mihai Burcea; Marius Stan (). Referință cărții. „Alexandru Nicolschi, ilegalist comunist, spion sovietic, deținut și general de securitate” (PDF). IICCMER prezintă în premieră biografia torționarului Alexandru Nicolschi. București. Arhivat din original (PDF) la . Accesat în .
- Claudia-Florentina Dobre (). „Les vingt ans du postcommunisme roumain : L'espace public et les mémoires du communisme” [Cei douăzeci de ani ai postcomunismului românesc: spațiul public și amintirile comunismului]. Sensus Historiae (în franceză). Varsovie. 5: pp. 25–45. ISSN 2082-0860. Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Lucia Hossu-Longin (). „Măturile de la Tescani”. Observator cultural. București: Editura SC Observator cultural SA (588). Accesat în .
- Oana Mateescu (). „Losing the Phenomenon: Time and Indeterminacy in the Practice of Anthrohistory” [Pierderea fenomenului: Timp și nedeterminare în practica Antropologiei istorice] (PDF). Unsettling Knowledge, Questioning Discipline (în engleză). Ann Arbor, Michigan: University of Michigan Press. ISBN 978-0472051359. Arhivat din original (PDF) la . Accesat în .
- Radu Stancu (2012 (LXXXIX)). Referință cărții. „Ideologie, represiune și pedeapsa cu moartea în deceniul dinaintea adoptării Codului penal din 1969” (PDF). Revista Arhivelor. București: Arhivele Nationale ale României (1): pp. 181–203. ISSN 1453-1755. Arhivat din original (PDF) la 2017-11-07. Accesat în 6 decembrie 2017. Verificați datele pentru:
|date=
(ajutor)Mentenanță CS1: Text în plus (link) - Liviu Pleșa (). „Călăul Mihail Patriciu”. Revista 22. București: Grupul pentru Dialog Social. ISSN 1220-5761. Accesat în .
- Lavinia Stan (). Referință cărții. „Witch-hunt or moral rebirth? Romanian parliamentary debates on lustration” [Vânătoare de vrăjitoare sau renaștere morală? Dezbateri parlamentare românești privind lustrația]. East European Politics and Societies (în engleză). USA: SAGE Publications în asociere cu American Council of Learned Societies și the American Association for the Advancement of Slavic Studies (26 (2)): pp. 274–295. ISSN 1533-8371. Mentenanță CS1: Text în plus (link) .
- AFP (). „Après le silence : quand tuer le dictateur ne suffit pas à effacer la dictature” [După tăcere: când să ucidem dictatorul nu e suficient pentru a șterge dictatura]. Le Nouvel Observateur (în franceză). Paris. ISSN 2491-6420.
- IICCMER (). „Campaniile de arheologie contemporană ale IICCMER - Dezgropînd crimele comunismului”. Observator cultural. București: Editura SC Observator cultural SA (672). Accesat în .
- Gabriel Moisa (). Referință cărții. „Organizația condusă de Adrian Mihuț (1948-1956)” (PDF). Crisia. Oradea: Editura Muzeului Țării Crișurilor din Oradea (XLIII): pp. 161–179. ISSN 1016-2798. Arhivat din original (PDF) la . Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Gabriel Moisa; Cosmin Budeancă și Olteanu Florentin (). Referință cărții. „Adrian Mihuț - Lider al grupului de rezistență de pe Valea Crișului Alb (1948-1956)”. Destine individuale și colective în comunism. Iași: Editura Polirom (XLIII). ISBN 978-973-46-3432-3.
- Marius Oprea (). „Marius Oprea apară în instanța securiștii. Istoricul a pledat ca martor în favoarea fostului ofițer Nicolae Paraschiv”. Revista 22. București: Grupul pentru Dialog Social. ISSN 1220-5761.
- Liviu Pleșa (). „Cum ucidea Securitatea. Cazul ofițerului Mihail Kovács”. Revista 22. București: Grupul pentru Dialog Social. ISSN 1220-5761.
- Mădălin Hodor (Direcția de Investigații, CNSAS) (). „Portret de torționar: Alexandru Vișinescu”. Revista 22. București: Grupul pentru Dialog Social. ISSN 1220-5761.
- IICCMER (). „Acțiunea de căutare și deshumare a lui Gheorghe Pașca și Gavrilă Rus, uciși de Securitatea comunistă la 5 februarie 1956”. Arhiva evenimentelor Institutului de Investigare a Crimelor Comunismului și Memoria Exilului Românesc (IICCMER). București. Arhivat din original la . Accesat în .
Filmografie
- Lucia Hossu-Longin (regizor) (1991). Memorialul Durerii, o istorie care nu se învață la școală. http://www.tvrplus.ro/editie-memorialul-durerii-o-istorie-care-nu-se-invata-la-scoala-125377. „Memorialul Durerii - Reportajul TVR privind Vasile Motrescu - Episod 2 Recurs în cazul Motrescu. Rezistența armată anticomunistă în Obcinele Bucovinei a început încă de la sfârșitul războiului, când o grupare paramilitară s-a organizat împotriva Armatei Roșii. Între 1948 și 1955” .
- Lucia Hossu-Longin (regizor) (1991). Memorialul Durerii, o istorie care nu se învață la școală. http://www.tvrplus.ro/editie-memorialul-durerii-o-istorie-care-nu-se-invata-la-scoala-391624. „Memorialul Durerii - Reportajul TVR privind Ion Gavrilă Ogoranu - Episod 3 Moșul. Film biografic al fostului șef al Rezistenței din Munții Făgăraș-Ion Gavrilă Ogoranu” .
- Lucia Hossu-Longin (regizor) (1991). Memorialul Durerii, o istorie care nu se învață la școală, Seria Neagră. https://www.youtube.com/watch?v=zWjkN8PzUK8. „Memorialul Durerii - Reportajul și interviul lui Alexandru Nicolschi - Episod Torționarii: Alexandru Nicolschi - Pagină la TVTR+” .
- Lucia Hossu-Longin (regizor) (1991). Memorialul Durerii, o istorie care nu se învață la școală. http://www.tvrplus.ro/editie-memorialul-durerii-o-istorie-care-nu-se-invata-la-scoala-358565. „Memorialul Durerii - Reportajul TVR privind grupul Capotă-Dejeu - Episod O istorie a bravilor: Grupul din masivul Vlădeasa-Suferințele urmașilor. În fostul sediu al securității din Cluj, au fost anchetați, începând cu 7 decembrie 1957, toți membri grupului Capotă-Dejeu” .
- Lucia Hossu-Longin (regizor) (1991). Memorialul Durerii, o istorie care nu se învață la școală. https://www.youtube.com/watch?v=nt0q_tkkbNk. „Memorialul Durerii - Reportajul TVR privind grupul Ion Paragină - Episod O istorie a bravilor. Grupul lui Ion Paragină - Pagină la TVTR+” .
- Lucia Hossu-Longin (regizor) (1992). Memorialul Durerii, o istorie care nu se învață la școală. http://www.dailymotion.com/video/xrqvlg. „Memorialul Durerii - Celebrul reportaj de la TVR privind Elisabeta Rizea, redifuzat frecvent. Interviul a fost realizat în 1992 - Episod 24 Viteaza din Nucșoara - Pagină la TVTR+” .
- Ioan Roșca (regizor) / Procesul comunismului (2008). Mărturia lui Gavril Vatamaniuc. http://www.procesulcomunismului.com/marturii/fonduri/vatamaniucg/filme/#player-placemark. „Seria de interviuri-mărturie / 55 videos - Prefață lui Ioan Roșca)” .
- TVR Internațional / Procesul comunismului (4 decembrie 2009). Dezbatere privind sensul Procesului Comunismului / Mărturia lui Gavril Vatamaniuc. https://www.youtube.com/watch?v=7nHE53jHoQQ&list=PL2F2D5795ADD9181E.
- Mirel Bran (regizor) (21 decembrie 2009). Reportaj de la France 24 din 21/12/2009 privind investigațiile arheologice ale crimelor Securității : Les crimes du régime communiste hantent toujours la mémoire roumaine. http://www.france24.com/fr/20091218-crimes-r-gime-communiste-hantent-toujours-moire-roumaine/. „La douăzeci de ani de la căderea regimului comunist, românii încearcă să se împace cu trecutul lor. Noua generație se strecoară în istoria dureroasă a țării sale, cu un obiectiv declarat: să întoarcă pagina.” .
- Fundația Creștină Părintele Arsenie Boca (17 septembrie 2010). Conferință „Memoria vie a spiritualității românești cu un invitat deosebit: Gavril Vatamaniuc”. http://foaienationala.ro/conferinta-cu-gavril-vatamaniuc-erou-al-rezistentei-armate-din-muntii-bucovinei-videofotoaudio.html. „Organizat de „Biblioteca Academiei de Studii Economice” și „Fundația Creștină Părintele Arsenie Boca” - Pagină la Fundația Creștină Părintele Arsenie Boca” .
- Fundația Ion Gavrilă Ogoranu. Zilele Rezistenței Naționale Anticomuniste, Sâmbăta de Sus, 22-24 iulie 2011, Simpozion. Gavril Vatamaniuc, luptătorul în rezistnța armată anticomunistă din Munții Bucovinei. https://www.youtube.com/watch?v=D6hhiGToVtk. .
- Laurențiu Ungureanu (regizor) (8 iunie 2013). Mărturii video. Tragica epopee a lui Toma Arnăuțoiu, eroul din munți. http://adevarul.ro/cultura/istorie/mArturii-video-tragica-epopee-toma-arnautoiu-eroul-munti-1_51b2ffe4c7b855ff566ed236/index.html. „Reportaj publicat de jurnalul Adevărul” .
- Lucia Hossu-Longin (regizor) (30 noiembrie 2013). Memorialul Durerii, o istorie care nu se învață la școală. Șef al Penitenciarului de pedeapsă Maior Alexandru Vișinescu a condus închisoarea tăcerii de la Râmnicu Sărat între anii 1950-1963. http://www.tvrplus.ro/editie-memorialul-durerii-o-istorie-care-nu-se-invata-la-scoala-157656. „Memorialul Durerii - Serie Torționarii - Reportaj de la TVR privind torționarii comuniști - Episod 8 Alexandru Vișinescu” .
- Mihai Constantinescu (regizor) (2013). Elisabeta Rizea. https://www.youtube.com/watch?v=AiUhdtJF-rY. „Documentar susținut de Asociația pentru Promovarea filmului românesc/Romanian Film Promotion (APFR) - Pagină la RFP” .
- Gheorghe Petrov (IICCMER) (28 aprilie 2014). Arheologia crimelor comunismului. Cazul Gheorghe Pașca și Gavrilă Rus - Năsăud (28-29.04.2014). https://www.youtube.com/watch?v=sNzOPyvfYpk. „Reportaj de IICCMER privind arheologia crimelor comuniste” .
Ficțiuni și adaptări cinematografice
Binecuvântată fii, închisoare - Nicolae Mărgineanu (regizor și producător) (8 noiembrie 2001). Binecuvântată fii, închisoare. https://www.youtube.com/watch?v=vKmlejIL5Eg. „Adaptarea cinematografică a scrierii cu caracter autobiografic a scriitoarei Nicole Valéry-Grossu „Bénie sois-tu, prison”” , redactată în limba franceză și publicată în Franța. În limba română, a fost tradusă cu titlul „Binecuvântată fii, închisoare” și a fost publicată la Editura Univers din București, în anul 1997, iar ediția a doua în 2002.
Portretul luptătorului la tinerețe - Constantin Popescu (regizor); Titi Popescu (producător) (13 februarie 2010). Portretul luptătorului la tinerețe. https://www.youtube.com/watch?v=zEaME8lDFeI. „Film despre viata lui Ion Gavrilă Ogoranu si a grupului său de luptători anticomuniști” .
Poarta Albă - Nicolae Mărgineanu (regizor) (17 octombrie 2014). Poarta Albă. https://www.youtube.com/watch?v=LabZlcaBppo. „Frescă dramatică despre unul dintre cele mai groaznice lagăre de concentrare comuniste din România, pe Canalul Dunăre-Marea Neagră. Numeroși participanți la Rezistența anticomunistă au fost trimiși și au pierit acolo.”
Analiza, consiliere și corecturi
- Cosmin Budeancă, Director de la IICCMER, consiliere și contacte, 2013-2017.
- Dorin Dobrincu, istoric specializat în rezistența anticomunistă din România, corecții, 2017.
- Liviu Țăranu, cercetător la C.N.S.A.S, informații și analize cu privire la mișcarea legionară după 1945, 2016-2017.
- Lucian Vasile, cercetător la IICCMER, Șef al Biroului Educație și Memorie, corectură și traducere în limba română, 2013-2016.
- Alexandru Pătrașcu, autor blogului Despre demnitate (Despre demnitate - Povestea unor oameni (aproape) necunoscuți) și intervievatorul lui Gavril Vatamaniuc (luptător în rezistență), Sursa informații inedita și contacte la IICCMER, traducere în limba română, 2013-2017.
Note
Principalele grupuri și personaje ale rezistenței românești
- ^ a b
- Doru Radosav et al.. .
- Denisa Bodeanu & Cosmin Budeancă 2004, p. 203-222. .
- Constantin Vasilescu 2013, pp. 24 și 35. .
- Lucreția Jurj-Costescu 1999, articol „Patru ani de rezistență cu arma în mână în Munții Apuseni”. .
- Octavian Coman 2004, articol „Trebuie să ai curaj, trebuie să spui nu”. .
- Cicerone Ionițoiu (). „Eroi ai rezistenței armate anticomuniste din România: Grupul Șușman”. Fotografii ale familiei Șușman, publicate în jurul anului 2006. procesulcomunismului.com (Procesul comunismului, contrarevoluției și tranziției criminale). Accesat în . .
- Marius Oprea (). „Acțiunea de deshumare a lui Șușman Teodor senior în satul Răchițele, comuna Mărgău, județul Cluj”. Pagină dedicată lui Teodor Șușman (cu o galerie de fotografii) pe site-ul internet al Centrului de Cercetare privind Crimele Comunismului din România (ICCR). procesulcomunismului.com (Procesul comunismului, contrarevoluției și tranziției criminale). Accesat în . .
- Pagini dedicate familiei Șușman, publicate pe site-ul internet Despre demnitate: Alexandru Pătrașcu (). „Din nou despre demnitate și despre Teodor Șușman”. despredemnitate.wordpress.com (Despre demnitate / Povestea unor oameni (aproape) necunoscuți). Accesat în . ; Alexandru Pătrașcu (). „Povestea familiei Șușman istorisită de Traian Șușman”. despredemnitate.wordpress.com (Despre demnitate / Povestea unor oameni (aproape) necunoscuți). Accesat în . ; Alexandru Pătrașcu (). „Interviu Traian Șușman (4 martie 2000)”. despredemnitate.wordpress.com (Despre demnitate / Povestea unor oameni (aproape) necunoscuți). Accesat în . .
- Pagini dedicate familiei Șușman, publicate pe site-ul internet al Memorialului Victimelor Comunismului de la Sighet: Dorin Dobrincu. „1/2 februarie 1958, frații Teodor și Visalon Șușman mor în urma unei confruntări cu Securitatea”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în . ; Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței. „Familia Teodor ȘUȘMAN”. =memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în . ; Dorin Dobrincu. „Roman Oneț”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în . .
- Marius Oprea 2010, articol „Raiul lui Șușman”. .
- Cosmin Budeancă (). „Teodor Șușman, dreptatea oamenilor și dreptatea lui Dumnezeu”. romanialibera.ro (România Liberă).
- Mihai Șoisa (). „Vărul lui Boc despre un luptător anticomunist: „Era un tâlhar"”. evz.ro (Evenimentul Zilei). Accesat în .
- Claudiu Pădurean (). „Cum a murit șeful luptei anticomuniste din Apuseni”. romanialibera.ro (România Liberă). Accesat în .
- „Luptătorul anticomunist Teodor Șușman, deshumat în comuna lui Boc”. adevarul.ro (Adevărul Cluj Napoca). . Accesat în .
- Adevărul (). „Verișorul premierului Boc a întrerupt deshumarea lui Teodor Șușman”. adevarul.ro (Adevărul). Accesat în .
- Evenimentul Zilei (). „Luptătorul anticomunist șușman, executat de Miliție”. evz.ro (Evenimentul Zilei). Accesat în .
- Remus Florescu (). „Foto Saga familiei Șușman: cum au învins moții Securitatea la o jumătate de secol după ce „bandiții au fost arși de vii"”. adevarul.ro (Adevărul). Accesat în .
- Mihai Șoica (). „Istoricii detectivi: se caută osemintele eroilor anticomuniști Toader și Avisalon Șușman”. evz.ro (Evenimentul Zilei).
- Alexandru Pătrașcu (). „Scrisori găsite în arhivele Securității de istoricul Cosmin Budeancă (Director IICCMER): „Scrisori către domnul Pretor"”. despredemnitate.wordpress.com (Despre demnitate / Povestea unor oameni (aproape) necunoscuți). Accesat în .
- ^ a b
- Cicerone Ionițoiu 1993, p. capitol „Gilăul răsună de tulnic și pistoale”, Partea a VIII-a: Erupție în munții Apuseni. și Cicerone Ionițoiu 1993, p. capitol „Partizanii din Munții Trascăului - din grupul Dabija”, Partea a IX-a: Muntele Mare în flăcări. .
- Memoria 1995, pp. 59-67, articol „Grupul de rezistență maior Nicolae Dabija”. .
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titluri „7.2. Grupul Dabija-Macavei (Muntele Mare) (1948-1949).”, „7.3. Grupul maiorului Oniga (1948-1949).”, „7.4. Grupul Ștefan Popa (Piatra Caprei - Alba) (1948-1949).”, „7.11. Liga Apuseană a Moților (1949).”. .
- Adrian Brișcă 2000, pp. 248-251, articol „Nicolae Dabija (1907-1949)”. .
- Ion Gavrilă Ogoranu 2007, titluri „Cuvânt înainte - Grupurile de rezistență armată din sud-estul Munților Apuseni”, „Frații Macavei”, „Organizarea grupului armat Dabija”, „Grupul de ofițeri de la București”, „Formarea grupului Dabija”, „Câteva cuvinte despre oamenii recrutați (așa cum i-a caracterizat Securitatea)”, „Intrarea în grupul Dabija”, „Începutul grupului Dabija” (după declarația lui Traian Macavei)”, „Armamentul grupului Dabija”, „Organizarea grupului Dabija în 3 martie 1949”, „Manifestele”, „Obținerea informațiilor”, „Trădătorii”, „Notă informativă redactată de maiorul Emil Oniga privind activitatea lui pentru descoperirea organizației Dabija”, „Căderea grupului Dabija”, „Declarații supraviețuitorilor”, „Prinderea maiorul Nicolae Dabija”, „Legături cu alte grupuri”, „Procesele (Lotul Nicolae Dabija)”, „Grupul Ionescu Diamandi (după fișele Securității)”, „Biografii grupul maiorului Nicolae Dabija”. .
- Dorin Dobrincu 2006, articol „Rezistența armată anticomunistă în sud-estul Munților Apuseni (II)”. .
- Liviu Pleșa, „Implicarea militarilor în mișcarea de rezistență armată - Cazul maiorului Nicolae Dabija (1948-1949)”, pp. 105-124, în Cosmin Budeancă, Florentin Olteanu, Iulia Pop, Rezistența anticomunistă - cercetare științifică și valorificare muzeală, vol. I, Editura Argonaut, Cluj-Napoca, 2006. .
- Adrian Brișcă & Puica Buhoci 2007. .
- Liviu Pleșa 2009. .
- Constantin Vasilescu 2013, pp. 71-83. .
- Dorin Dobrincu 2006, articol „Rezistența armată anticomunistă în sud-estul Munților Apuseni (II)”. .
- IICCMER 2009, articol „O nouă acțiune de exhumare organizată de IICCR. Cazul Nicolae (Mișu) Selagea, împușcat de Securitate la 2 septembrie 1950.”. .
- IICCMER 2009, articol „Acțiune de exhumare organizată de IICCR în septembrie 2009. Cazul Nicolae (Mișu) Selagea, împușcat de Securitate la 2 septembrie 1950.”. .
- Articole de presă despre exhumarea lui Nicolae (Mișu) Selagea, executat de Securitate la 2 septembrie 1950, exhumarea fiind făcută pe 1 și 2 septembrie 2009, Arhiva evenimentelor a Institutului de Investigare a Crimelor Comunismului și Memoria Exilului Românesc (IICCMER) - 9 Articole de presă publicate în: Adevărul (01/09/2009), Ziua de Cluj (01/09/2009), România Liberă (02/09/2009), 2 în Napoca News (01/09/2009), Turda News (01/09/2009), City News (01/09/2009), Informația de Alba (02/09/2009), Unirea (02/09/2009).
- Adevărul (). „Alba. Cazemata partizanilor conduși de Nicolae Dabija a fost găsită pe Muntele Mare”. adevarul.ro (Adevărul). Accesat în .
- Evenimentul Zilei. „Securistul care-i vâna pe anticomuniștii din Apuseni”. evz.ro (Evenimentul Zilei). Accesat în .
- Claudiu Pădurean (). „Securitatea l-a împușcat, iar prietenul l-a decapitat”. romanialibera.ro (România Liberă). Accesat în . .
- Andra Marinescu (). „65 de ani de la execuția grupului luptătorilor anticomuniști „Mr. Nicolae Dabija"”. tribuna.ro (Tribuna). Accesat în .
- Andra Dolana (). „IICCMER deshumează mai mulți partizani anticomuniști, uciși de Securitate”. romanialibera.ro (România Liberă). Accesat în .
- Gheorghe Petrov (). „Urmele partizanilor anticomuniști uciși de Securitate în Munții Apuseni căutate de arheologi”. ziarulunirea.ro (Ziarul Unirea). Accesat în .
- ^ a b Andrei Miroiu 2010, pp. 682-684, articol „Wiping Out ‘The Bandits’: Romanian Counterinsurgency Strategies in the Early Communist Period”. .
- ^ a b Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței. „„28 octombrie 1949 - execuția maiorului Nicolae Dabija și a altor 6 membri ai organizației Frontul Apărării Patriei Române"”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în . .
- ^ a b
- Cicerone Ionițoiu 1993, p. capitol „Banatul o altă regiune mult frământată”, Partea a III-a: Mișcarea de rezistență din munții Banatului - 1. .
- Cicerone Ionițoiu 1993, p. capitol „Divizarea grupului de partizani după Pietrele Albe”, Partea a III-a: Mișcarea de rezistență din munții Banatului - 2. .
- Adrian Brișcă 1999, pp. 248-250, articol „Ion Uță (1891-1949)”. .
- Atanasie Berzescu 1999, pp. 32-337, capitol 11 „Confruntări cu prezentul”. .
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „2.1. Grupul colonelului Ion Uță (mai 1947 - noiembrie 1949).”. .
- Theodor Bărbulescu & Liviu Țăranu 2003, articol „Rezistența anticomunistă? Cazul colonelului I. Uță”. .
- Claudiu Pădurean (). „Luptătorul a fost împușcat în data de 17 februarie 1950. Cum l-a asasinat Securitatea pe Ioan Iena”. romanialibera.ro (România Liberă). Accesat în .
- V. Brădățeanu (). „Comunismul cu față inumană. Mărturii. BANAT: Grupul Ion Uṭă. Oamenii lui Ion Banda”. rador.ro (Radio România, Agenția de Presă). Accesat în .
- Adriana Oprea-Popescu (). „Procesul comunismului (XL). Colonelul Uță a ordonat retragerea camarazilor săi, iar el s-a sacrificat și a rămas în urma lor, ca să-i acopere”. activenews.ro (ActiveNews). Accesat în .
- Claudiu Pădurean (). „Cum l-au ucis comuniștii pe colonelul Ion Uță: Conducătorul luptătorilor din Munții Banatului dorea unificarea opozanților regimului comunist / DOCUMENTAR ROMÂNIA LIBERĂ”. romanialibera.ro (România Liberă). Accesat în .
- ^ a b * Siteul memorial al familiei lui Gogu Puiu. Multe texte, reluate și în presă, descriu viața lui Gogu Puiu și vicisitudinile luptătorilor rezistenței din Dobrogea: Elena Rădulescu (). „Povestea lui Gogu Puiu”. gogupuiu.ro. Accesat în . ; Elena Rădulescu; Florin Dobrescu (). „INEDIT. Foto-document cu liderul rezistenței anticomuniste din Dobrogea”. gogupuiu.ro. Accesat în . ; Elena Rădulescu (). „9/10 martie 1950. Povestea celor 13 luptători anticomuniști uciși la Lugoj”. gogupuiu.ro. Accesat în . ; Elena Rădulescu (). „Documente”. gogupuiu.ro. Accesat în .
- Cicerone Ionițoiu 1993, Partea II-a: Dobrogea. .
- Nicolae Ciolacu 1994. .
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „9. DOBROGEA (iunie 1947-1956).”. .
- Marian Cojoc 2004. .
- Dorin Dobrincu 2006, pp. 772-829, capitol 18 „Rezistența armată anticomunistă din Dobrogea. Grupurile macedo-române (1948-1952)”. .
- Constantin Ionașcu & Virginia Ion 2011. .
- Dorin Dobrincu 2003, pp. 233-275, articol „Macedo-românii și rezistența armată anticomunistă din Dobrogea (1948-1952)”. .
- Vladimir Tismăneanu 2009, pp. 330-331, Dorin Dobrincu: „The discovery of a historiographical subject: anti-communist armed resistance in Romania”. .
- Articol cu privire Nicolae Doicaru, șef al Direcției Regionale de Securitate Constanța, care a organizat urmărirea, arestarea și uciderea partizanilor din Dobrogea (1949): Nicolae Ioniță 2009, pp. 105-106, articol „Fișe biografice ale șefilor de direcții centrale din Securitate, în anii ’60.”. .
- Jurnalul Național (). „Partizanii Dobrogei”. jurnalul.ro (Jurnalul Național). Accesat în .
- Cezarina Barzoi; Ionut Baias (). „De la haiducul Ciolacu la parintele Nectarie”. hotnews.ro (HotNews). Accesat în .
- Alexandru Patrăscu (). „Balada lui Gogu Puiu”. despredemnitate.wordpress.com (Despre demnitate / Povestea unor oameni (aproape) necunoscuți). Accesat în .
- Traian George Horia (). „Unicul monument al Mișcării Legionare din România se află în județul Constanța”. evz.ro (Evenimentul Zilei).
- Cristian Hagi (). „Haiducii anticomuniști ai Dobrogei”. romanialibera.ro (România Liberă).
- Gazeta de Maramureș (). „Rezistența armată anticomunistă”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- Izabela Papazicu (). „Un aromân necunoscut (I)”. daimadeadun.wordpress.com (Zboară Niangrâpsiti - blog armânescu). Arhivat din original în . Accesat în . Mentenanță CS1: URL impropriu (link)
- Izabela Papazicu (). „Un aromân necunoscut (II)”. daimadeadun.wordpress.com (Zboară Niangrâpsiti - blog armânescu). Arhivat din original în . Accesat în . Mentenanță CS1: URL impropriu (link)
- Izabela Papazicu (). „Un aromân necunoscut (III)”. daimadeadun.wordpress.com (Zboară Niangrâpsiti - blog armânescu). Arhivat din original în . Accesat în . Mentenanță CS1: URL impropriu (link)
- Izabela Papazicu (). „Un aromân necunoscut (IV)”. daimadeadun.wordpress.com (Zboară Niangrâpsiti - blog armânescu). Arhivat din original în . Accesat în . Mentenanță CS1: URL impropriu (link)
- Izabela Papazicu (). „Un aromân necunoscut (V)”. daimadeadun.wordpress.com (Zboară Niangrâpsiti - blog armânescu). Arhivat din original în . Accesat în . Mentenanță CS1: URL impropriu (link)
- Mariana Iancu (). „Foto Haiducii Dobrogei. 'Banditul' Gogu Puiu, care a luptat împotriva regimului comunist”. adevarul.ro (Adevărul Constanța). Accesat în .
- Silvia Iliescu (). „Comunismul cu față inumană. Mărturii. DOBROGEA: Grupul fraṭilor Fudulea”. rador.ro (Radio România, Agenția de Presă). Accesat în . .
- Mariana Iancu (). „Gogu Puiu, liderul mișcării anticomuniste din Dobrogea. Haiducii Dobrogei își aveau centrele de rezistență în Babadag și Delta Dunării”. adevarul.ro (Adevărul Constanța). Accesat în .
- Mariana Iancu (). „Misterele vieții și morții liderului rezistenței anticomuniste din Dobrogea. Gogu Puiu, omagiat la Constanța”. adevarul.ro (Adevărul Constanța). Accesat în .
- Adrian Costea (). „Interviu cu nepoata liderului rezistenței anticomuniste din Dobrogea”. adevarul.ro (Adevărul). Accesat în .
- Mariana Iancu (). „Povestea de film a lui Zoe Rădulescu, fiica de partizan născută în beciurile Securității: „Credeam că port genele unui criminal"”. adevarul.ro (Adevărul Constanța). Accesat în .
- Cristian Hagi (). „Povestea tragică a lui Gogu Puiu, luptătorul anticomunist din Dobrogea”. romanialibera.ro (România Liberă Constanța ). Accesat în .
- Mariana Iancu (). „Destine de luptători anticomuniști: „Haiducii Dobrogei", aromânii care și-au vărsat sângele în numele libertății. „Nouă ani nu am știut nimic de tatăl meu"”. adevarul.ro (Adevărul Tulcea). Accesat în .
- „Martiri uitati: Grupul Legionar 'HAIDUCII DOBROGEI'. Rezistența armatã anticomunistã a legionarilor macedoneni din Munții Babadagului, Dobrogea”. Fratiile de cruce. . Accesat în .
- ^ a b c Florian Banu 2006, pp. 299-314, articol „Mișcarea de rezistență armată anticomunistă din România - între negare și hiperbolizare”. .
- ^ a b c Cărți scrise și publicate de Ion Gavrilă Ogoranu despre viața lui de rezistent:
- Cicerone Ionițoiu 1993, Partea a V-a: Rezistența din munții Făgărașului de pe versantul nordic. .
- Ion Gavrilă Ogoranu 1995. .
- Ion Gavrilă Ogoranu 1996. .
- Ion Gavrilă Ogoranu 1999. .
- Ion Gavrilă Ogoranu 2004. .
- Ion Gavrilă Ogoranu 2006. .
- Ion Gavrilă Ogoranu 2006. .
- Ion Gavrilă Ogoranu 2007. .
- ^ a b * Constantin Vasilescu 2013, pp. 53-69. .
- Dorin Dobrincu 2007, pp. 433-502, articol „Rezistența armată anticomunistă din Munții Făgăraș - versantul nordic. Grupul carpatic făgărășan” / Grupul Ion Gavrilă (1949/50-1955/56)”. .
- Cicerone Ionițoiu 1993, Partea a V-a: Rezistența din munții Făgărașului de pe versantul nordic. .
- Florian Banu 2006, pp. 299-314, articol „Mișcarea de rezistență armată anticomunistă din România - între negare și hiperbolizare”. .
- Romulus Rusan 2006, articol „Liber în munți”. .
- Lucia Hossu-Longin 1991. .
- Alexandru Niculescu (). „Rezistența și eroi”. romanialibera.ro (România Liberă). Accesat în . .
- Alexandru Niculescu (). „La moartea lui Ogoranu”. evz.ro (Evenimentul Zilei). Accesat în . .
- Adevărul (). „Povestea cutremurătoare a luptătorului Ogoranu”. adevarul.ro (Adevărul). Accesat în . .
- Romulus Căplescu (martie 2011). „Fostul șef al poliției legionare, agent al Securității?”. historia.ro (Historia). Arhivat din original la . Accesat în . .
- Laurențiu Dologa (). „Ogoranu, partizanul anticomunist care a umilit Securitatea (I)”. ziare.com (Ziare.com). Accesat în . .
- Laurențiu Dologa (). „Ogoranu, partizanul anticomunist care a umilit Securitatea (II)”. ziare.com (Ziare.com). Accesat în . .
- Ionuț Baias (). „Ion Gavrilă Ogoranu - luptatorul din Rezistenta care timp de 30 de ani nu a putut fi prins de Securitate”. hotnews.ro (HotNews). Accesat în . .
- Gazeta de Maramureș (). „ION GAVRILA OGORANU // Tactica și strategia Grupului Carpatin Făgărășan”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în . .
- Alexandra Mateș (). „Marele luptător anticomunist Ion Gavrilă Ogoranu – omagiat la Alba Iulia. Citește și află astfel extraordinara lui poveste de viață și de moarte”. ziarulunirea.ro (Ziarul Unirea). Accesat în . .
- Fundația Ion Gavrilă Ogoranu (). „Ar fi implinit 91 de ani… Ion Gavrilă Ogoranu, mereu viu în inimile noastre!”. napocanews.ro (Napoca News). Accesat în . .
- Dorin Timonea (). „Povestea luptătorului anticomunist Ion Gavrilă Ogoranu. Cum a fentat miliția și securitatea timp de 26 de ani”. adevarul.ro (Adevărul). Accesat în . .
- Florin Dobrescu. „Pagina „Lupta anticomunista" al Fundației Gavrilă Ogoranu”. ogoranu.ro. Accesat în . .
- ^ a b * Ioana Raluca Voicu-Arnăuțoiu 2009. .
- Ioana Raluca Voicu-Arnăuțoiu 2009. .
- Elisabeta Rizea & Cornel Drăgoi 2010. .
- Cicerone Ionițoiu 1993, p. capitol „Grupul Haiducii Muscelului”, Partea a VI-a: Rezistența din munții Făgăraș, versantul sudic. .
- Claudia Căpățănă & Răzvan Ciolcă 1998, articol „Fișe pentru o istorie a rezistenței anticomuniste, Grupul 'Haiducii Muscelului'”. .
- Dorin Dobrincu 1998, pp. 249-272, articol „The Anti-Communist Armed Resistance on the Southern Slope of the Făgăraș Mountains and the Iezer Mountains. The Groups Led by Colonel Gheorghe Arsenescu and Lieutenant Toma Arnăuțoiu (1948-1960) I”. .
- Dorin Dobrincu 1998, pp. 283-311, articol „The Anti-Communist Armed Resistance on the Southern Slope of the Făgăraș Mountains and the Iezer Mountains. The Groups Led by Colonel Gheorghe Arsenescu and Lieutenant Toma Arnăuțoiu (1948-1960) II”. .
- Dorin Dobrincu 1998, pp. 160-186, articol „The Anti-Communist Armed Resistance on the Southern Slope of the Făgăraș Mountains and the Iezer Mountains. The Groups Led by Colonel Gheorghe Arsenescu and Lieutenant Toma Arnăuțoiu (1948-1960) III”. .
- Vladimir Tismăneanu 2009, pp. 329-330, Dorin Dobrincu: „The discovery of a historiographical subject: anti-communist armed resistance in Romania”. .
- Irina Munteanu (). „Timpul mărturisirii”. jurnalul.ro (Jurnalul Național). Accesat în .
- Dana Dobre (). „Eroii luptei de rezistența din Muscel”. romanialibera.ro (România Liberă). Accesat în .
- „Un destin - ANTON ARNAUTOIU din Muscel”. romanialibera.ro (România Liberă). . Accesat în .
- Florin Mihai (). „Luptătorii din munți”. jurnalul.ro (Jurnalul Național). Accesat în .
- Memoria 2009, p. 231, articol „Documente - Din arhiva Securității”. .
- Iulia Blaga (). „Ioana-Raluca Voicu-Arnautoiu : „Probabil ca s-au publicat mai multe carti cu interviuri ale fostilor lideri comunisti decat carti despre rezistenta anticomunista"”. hotnews.ro (HotNews). Accesat în .
- Raluca Brodner (). „Membrii grupului de rezistență de la Nucșoara, comemorați la 50 de ani de la execuție”. ziarullumina.ro (Ziarul Lumina). Arhivat din original la . Accesat în .
- Călin Popescu (). „„M-am luptat trei ani ca să mă cheme Arnăuțoiu"”. curier.ro. Accesat în .
- Ioana Hașu (). „Trahison et survie : les partisans de Nucșoara (I) - Documentaire” [Trădarea și supraviețuirea: partizani Nucșoarei (I) - Documentar] (în franceză). rfi.ro. Arhivat din original la . Accesat în .
- Laurentiu Dologa (). „Un cosmar al Securitatii: Paunasul codrilor din Muscel (I) - Documentar”. ziare.com (Ziare.com). Accesat în .
- Laurentiu Dologa (). „Un cosmar al Securitatii : Paunasul codrilor din Muscel (II) - Documentar”. ziare.com (Ziare.com). Accesat în .
- Laurentiu Dologa (). „Un cosmar al Securitatii : Paunasul codrilor din Muscel (III) - Documentar”. ziare.com (Ziare.com). Accesat în .
- Laurentiu Dologa (). „Tradare și supravietuire : Partizanii din Nucșoara (I) - Documentar”. ziare.com (Ziare.com). Accesat în .
- Laurențiu Ungureanu 2013, Reportaj: Mărturii video. Tragica epopee a lui Toma Arnăuțoiu, eroul din munți.
- Cultural / Buna Ziua Iași (). „Toma Arnautoiu, eroul din munți”. cultural.bzi.ro (Bună Zia Iași). Accesat în .
- Cultural / Buna Ziua Iași (). „Haiducii Muscelului din Nucșoara”. cultural.bzi.ro (Bună Zia Iași). Accesat în .
- Ziarisți Online (). „Mișcarea de rezistență anticomunistă Haiducii Muscelului, omagiată la Curtea de Argeș”. ziaristionline.ro (Ziariști Online). Accesat în .
- Raluca Voștinar (). „Povestea de dragoste din munți: Toma Arnăuțoiu și Maria Plop”. romanialibera.ro (România Liberă). Accesat în .
- Marian Dinițoiu; Asociația Foștilor Deținuți Politici din Muscel (). „Inaugurarea Monumentului comemorativ „Zidul Roșu"”. agerpres.ro (Agenția Națională de Presă AGERPRES). Arhivat din original la . Accesat în .
- Radu Petrescu-Muscel (). „Arnăuțoii din Nucșoara și ceata lor, "Haiducii Muscelului", imortalizați prin ansamblul monumental de la Valea Mare Pravăț”. epochtimes-romania.com. Accesat în .
- Radu Petrescu-Muscel (). „Argeș: „Zidul Roșu", monument în cinstea luptătorilor anticomuniști. Târgoviștea i-a ignorat!”. ziaruldearges.ro. Arhivat din original la . Accesat în .
- Felix Mihai Badea (). „Povestea unui partizan al „Haiducilor Muscelului"”. evz.ro (Evenimentul Zilei). Accesat în .
- Felix Mihai Badea (). [ttp://www.evz.ro/haiducii-muscelului-tradarea-molima-care-i-a-decimat-pe-partizani.html „„Haiducii Muscelului". Trădarea, molima care i-a decimat pe partizani”]. evz.ro (Evenimentul Zilei). Accesat în .
- Radu Petrescu-Muscel (). „„Haiducii Muscelului". Povestea familiei Arnăuțoiu, eroii din Nucșoara”. evz.ro (Evenimentul Zilei). Accesat în .
- Radu Petrescu. „„Haiducii Muscelului", mișcarea de rezistență a colonelului Gheorghe Arsenescu”. historia.ro (Historia). Arhivat din original la . Accesat în . .
- Alexandru Patrăscu (). „Toma Arnăuțoiu”. despredemnitate.wordpress.com (Despre demnitate / Povestea unor oameni (aproape) necunoscuți).
- Ioana Raluca Voicu-Arnăuțoiu. „Eroine Nucșoara”. Site-ul internet Eroine Nucșoara, dedicat femeilor ce au luptat în Rezistența anticomunistă. Site-ul aparține doamnei Ioana Raluca Voicu-Arnăuțoiu. eroinenucsoara.ro. Accesat în .
- „Toma Arnăuțoiu”. Site-ul internet dedicat partizanilor anticomuniști din Nucșoara: biografie, fotografii și documente despre locotenentul Toma Arnăuțoiu. tomaarnautoiu.ro. Accesat în .
- Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței. „Toma Arnăuțoiu”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în .
- Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței. „18 iulie 1959 – frații Arnăuțoiu și alți 14 membri ai grupului Haiducii Muscelului sunt executați la Jilava”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în .
- Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței. „In memoriam Marina Chirca”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în .
- Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței. „Laurenția Arnăuțoiu”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în .
- Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței. „1 februarie 1960 – arestarea col. Gheorghe Arsenescu, lider al grupului de rezistență din Făgăraș”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în .
- ^ a b AFDPR (Asociația Foștilor Deținuți Politici din România) din Sighetu Marmației 2012, p. 5. .
- ^ a b c
- Radu Ciuceanu, Octavian Roske & Cristian Troncotă 2001, p. 153, document 10. .
- Adrian Brișcă 1998, pp. 223-225, articol „Victor Lupșa (1921-1956)”. .
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titluri „3.1. Organizația Vlad Țepeș II în Regiunea Orașului Stalin (Brașov) (1949-1950).”, „4.3. Organizația Vlad Țepeș II în jud. Vrancea (1947-1950).”. .
- Doru Radosav 2006, pp. 87-107, articol „Rezistenta anticomunistă armată din România între istorie și memorie”. .
- Cicerone Ionițoiu. „Reprimarea răscoalelor țărănești. (În redactare, încă nepublicată)” (PDF). procesulcomunismului.com (Procesul comunismului, contrarevoluției și tranziției criminale). p. Partea a-VII-a, chapitre „Ocolul Vrancei, organizație de țărani liberi, a fost jefuit”. Accesat în . .
- AFDPR (Asociația Foștilor Deținuți Politici din România) din Sighetu Marmației 2012, p. 5. .
- AFDPR ((Asociația Foștilor Deținuți Politici din România) din Sighetu Marmației 2013, pp. 2-4. .
- Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței. „Victor Lupșa”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în . .
- Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței. „O mărturie impresionantă: Ioan Stoe despre părinții săi Victor și Maria Lupșa”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în . .
- Cristina Pușcaș (). „Organizația „Vlad Țepeș II"”. memoriarezistentei.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în . .
- Adrian Nicolae Petcu (). „Preotul Ion Năstase din Andreiașu de Jos sub teroarea Securității”. ziarullumina.ro (Ziarul Lumina). Accesat în . .
- Adrian Nicolae Petcu (). „Închisorile părintelui Sebastian Popescu din Dumitrești, județul Râmnicu Sărat”. ziarullumina.ro (Ziarul Lumina). Accesat în . .
- ^ Printre numeroasele referințe (articole, emisiuni TV sau radio) în mai multe limbi, aici sunt cele mai semnificative despre Elisabeta Rizea:
- Ioana Raluca Voicu-Arnăuțoiu 2002, articol „Torturați și torționari”. .
- Lucia Hossu-Longin 1992. .
- Claudia Dobre & 01/10/2006, articol „Elisabeta Rizea de Nucșoara : un ‘lieu de mémoire’ pour les roumains ?”. .
- Cristina Petrescu & Dragoș Petrescu 2007, p. 327 (note 10), articol „Resistance and Dissent under Communism – The Case of Romania”. .
- Cristina Petrescu & Dragoș Petrescu 2009, p. 178, articol „Retribution, Remembering, Representation: On Romania's Incomplete Break with the Communist Past”. .
- Mihai Constantinescu 2013. .
- Eroinele Nucșoara / Ioana Raluca Voicu-Arnăuțoiu (). „Eroinele Nucșoara / Femei lupatoare în Rezistanța anticomunistă - Elisabeta Rizea”. Un site dedicat femeilor care au luptat în rezistența anticomunistă. Site-ul aparține lui Ioana Raluca Voicu-Arnăuțoiu. eroinenucsoara.ro (site Eroinele Nucșoara). Accesat în .
- Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței (). „Elisabeta Rizea (1922-2003)”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în .
- Anca Teodorescu (). „Romanian Resistance Fighter Rizea Dies” [Luptătoarea Rezistenței Române moare] (în engleză). apnewsarchive.com (Associated Press). Accesat în .
- Adevărul.ro (). „Luptatoarea anticomunista Elisabeta Rizea a murit”. adevarul.ro (Adevărul). Accesat în .
- New York Times (). „Elisabeta Rizea, 91, a Defiant Romanian, Dies” [Elisabeta Rizea, une roumaine rebelle, meurt] (în engleză). adevarul.ro (Adevărul). Accesat în .
- Jurnalul Național (). „Elisabeta Rizea, un simbol în lanțuri”. jurnalul.ro (Jurnalul Național). Accesat în .
- Lavinia Tudoran (). „15 ani haituita de Securitate”. jurnalul.ro (Jurnalul Național). Accesat în .
- Laszlo Kallai (). „Politicienii au uitat de Elisabeta Rizea”. 9am.ro (9amNews). Accesat în .
- Ionuț Baias (). „Mama Elisabeta Rizea”. hotnews.ro (HotNews). Accesat în .
- Ziare.com (). „PD-L propune ca Elisabetei Rizea sa-i fie acordat un premiu post-mortem”. ziare.com (Ziare.com). Accesat în .
- Elena Tăbuș (). „Elisabeta Rizea: "Un singur lucru nu ne-au putut lua: sufletul!”. ziarullumina.ro (Ziarul Lumina). Arhivat din original la . Accesat în .
- Daniela Cârlea Șonticâ (). „Elisabeta Rizea, eroina de la Nucșoara”. jurnalul.ro (Jurnalul Național). Accesat în .
- Bianca Pădurean; Loredana Dascălu; Teodora Nicolae (august 2010). „Poveștile partizanilor anticomuniști martiri”. historia.ro (Historia). Accesat în .
- Journal canadien: Guelph Mercury Tribune (). „Family of Romanian anticommunism fighter files for compensation” [Familia unei luptătoare anticomuniste solicită o indemnizație] (în engleză). guelphmercury.com (Guelph Mercury Tribune). Arhivat din original la . Accesat în .
- Andi Topala (). „Plângerea urmașilor Elisabetei Rizea. Fiica celebrei exponente a rezistenței anticomuniste cere statului român despăgubiri de 4 milioane de euro”. puterea.ro (Puterea). Arhivat din original la . Accesat în .
- CrestinOrtodox.ro (). „Elisabeta Rizea”. crestinortodox.ro (CrestinOrtodox.ro). Accesat în .
- Mircea Merticariu (). „IICCMER lansează bursele doctorale „Regele Mihai", Elisabeta Rizea, Monica Lovinescu, Corneliu Coposu și Doina Cornea”. ziaruldegarda.ro (Ziarul de Gardă). Accesat în .
- Steliu Lambru (). „Les héroïnes de la résistance anticommuniste : Elisabeta Rizea” [Heroinele rezistenței anticomuniste: Elisabeta Rizea] (în franceză). rri.ro (Radio România Internațional). Accesat în .
- Steliu Lambru (). „Heroes of the anticommunist resistance : Elisabeta Rizea” [Heroinele rezistenței anticomuniste: Elisabeta Rizea]. rri.ro (Radio România Internațional) (în engleză). Accesat în .
- Steliu Lambru; Alex Grigorescu (). „Heldinnen des antikommunistischen Widerstands (1950er-60er Jahre): Elisabeta Rizea” [Eroine ale Rezistenței Anticomuniste (1950-60): Elisabeta Rizea]. rri.ro (Radio România Internațional) (în germană). Accesat în .
- HotNews.ro (). „A murit Marina Chirca, femeia care a făcut parte, alături de Elisabeta Rizea, din grupul de Rezistența anticomunistă condus de Toma Arnăuțoiu”. hotnews.ro (HotNews). Accesat în .
- Ana Lupu (). „Cine a fost Elisabeta Rizea”. vestul.ro (Vestul). Accesat în .
- Mihai Voinea (). „Zece ani de la moartea Elisabetei Rizea, femeia care a rămas în picioare când milioane de bărbați au căzut în genunchi”. adevarul.ro (Adevărul). Accesat în .
- The Epoch times România (). „Elisabeta Rizea - un simbol al rezistenței anticomuniste”. epochtimes-romania.com (The Epoch times România). Accesat în .
- Radio România Constanța (). „Când spui România spui...Elisabeta Rizea”. radioconstanta.ro (Radio România Constanța). Arhivat din original la . Accesat în .
- „Elisabeta Rizea, „viteaza din Nucșoara"”. tvr.ro (Televiziunea Română). . Accesat în .
- Ziarul Ceahlăul (). „Elisabeta Rizea, un simbol al rezistenței împotriva regimului comunist”. ziarulceahlaul.ro (Ziarul Ceahlăul). Accesat în .
- Elisabeth Bouleanu (). „Elisabeta Rizea, simbolul rezistenței anticomuniste: „Îmi făceam cruce cu limba și mă rugam la Dumnezeu să mă ajute să nu spun nimic"”. adevarul.ro (Adevărul Alexandria). Accesat în .
- Anastasia Dumitru (). „Elisabeta Rizea: „Vreau sã știu cã s-a limpezit lumea"”. convorbiri-literare.ro (Convorbiri literare). Accesat în .
- Claudiu Diță (). „104 ani de la nașterea Elisabetei Rizea”. ziarulargesul.ro (ziarul Argeșul). Accesat în .
- Andrei Pricopie (). „Să nu ne uităm eroii! Elisabeta Rizea - un simbol al rezistenței anticomuniste”. epochtimes.ro (The Epoch Times România). Accesat în .
- Răzvan Moceanu (). „PORTRET: Elisabeta Rizea – o icoană a demnității, un simbol al rezistenței anticomuniste”. rador.ro (Radio România, Agenția de Presă). Accesat în .
- Ionuț Aurelian Marinescu (). „Elisabeta Rizea, o icoană a demnității românești”. ziarullumina.ro (Ziarul Lumina). Accesat în .
Note și referințe
- ^ Grupurile de luptători au supraviețuit până în 1958, ultimii partizani izolați din munți fiind anihilați la începutul anilor 1960. În 1977 a fost capturat Ion Gavrilă Ogoranu, care trăia în clandestinitate din 1955, într-un sat din Câmpia Transilvaniei. În 1978, Grigore Sandu, aflând despre amnistia acordată membrilor rezistenței, se predă autorităților, după 23 de ani de clandestinitate petrecuți în pădure.
- ^ Multe date istorice precise se cunosc de la sfârșitul anilor 1990, începutul anilor 2000: Dorin Dobrincu 2006, pp. 2-23, Rezistența armată anticomunistă din România (1944 - începutul anilor '60) / Introducere. .
- ^ Ultimatumul sovietic din 26 iunie 1940, urmare logică a Pactului germano-sovietic somează România să evacueze Basarabia și Bucovina septentrională. Regele Carol II al României cedează și teritoriile sunt invadate de armata sovietică.
- ^ Ascultarea telefoanelor, violarea corespondenței, monitorizarea sistematică a țării, teritorială, instituțională și profesională, arestările arbitrare.
- ^ Autorizațiile și diversele vize prealabile sunt necesare pentru schimbarea domiciliului, a rezidenței în interiorul țării, ba chiar și pentru călătoriile în străinătate. Pașaportul fiecărui cetățean este păstrat de poliția politică.
- ^ Două legi emblematice (printre altele) au asigurat astfel epurarea socială și politică în două mari profesii liberale, arhitectura și avocatura:
- Legea nr. 3 din 17 ianuarie 1948, proclamă disoluția baroului român și instaurarea unui «Colegiu al avocaților României». Este vorba despre dezmembrarea baroului tradițional și de înlocuirea sa cu un sistem ce împiedica pe orice avocat indezirabil de a-și exercita meseria în noua republică socialistă, în special prin înființarea unei comisii interimare de epurări. Cf. articolelor 6, 7, 9, 10, 11 și 13. - LEGE nr. 3 din 17 ianuarie 1948 pentru desființarea Barourilor și înființarea Colegiilor de Avocați din România.
- Decretul-lege nr. 627 din 31 iulie 1945 pentru purificarea cadrelor Colegiului arhitecților. În ansamblul, decretul n-avea decât un singur obiectiv asumat: selectarea dintre arhitecții existenți a celor care vor putea să-și exercite profesia cu condiția aplicării filtrelor de natură politică sau discreționară - DECRET-LEGE nr. 627 din 31 iulie 1945 pentru purificarea cadrelor Colegiului arhitecților din România.
- ^ Aici putem face precizări asupra soartei rezervate arhitecților. Majorității arhitecților cunoscuți sau aparținând unei clase sociale înstărite, precum și studenților «burghezi» de la școala de arhitectură din București li s-a interzis exercitarea profesiei, respectiv li s-au întrerupt studiile. O parte dintre ei au fost trimiși în închisoare și în lagăre de muncă (unde unii au murit) sub tot felul de pretexte și de acuzații fără fond, cum ar fi activitate subversivă, rebeliune sau chiar trădare. Cei care au fost îndepărtați de meseria lor vor fi adesea reduși la o luptă pentru supraviețuire, ajutați de familiile lor atunci când era posibil. Referință bibliografică: Vlad Mitric-Ciupe 2013. .
- ^ Evaluarea numărului Legionarilor de către doi istorici, unul expert în mișcări fasciste sau naziste, iar celălalt cu privire la România și mișcarea legionară:
- - Cifrele avansate de istoricul german Armin Heinen sunt de 34.000 de cuiburi în 1937 (celula legionară) și 300.000 membri în 1940. Sursă: Armin Heinen 2006, pp. 256 și 425. .
- - Pentru Traian Sandu, care folosește aceleași date ca Armin Heinen, cifrele depășesc această estimare deoarece compară numărul de votanți din decembrie 1937 (478.368 alegători reprezintă 16% din voturi și a treia forță politică a țării) cu sociologia și compoziția mișcării, în care erau numeroase femei, precum și mineri, categorii care nu aveau drept de vot. Astfel, el consideră că cifra depășește cu mult numărul de votanți. În consecință, nu este improbabil să fi fost mai mulți de 500.000 de legionari în 1937 și probabil, dacă nu chiar mai mulți, în 1940. Sursă: Traian Sandu 2014, pp. 16 și 297, capitul „Sociogéographie militante et électorale : calcul de la ‘rentabilité militante’ légionnaire”. .
- ^ În 1945, Ana Pauker, ministrul afacerilor externe și Teohari Georgescu, ministrul de interne, au semna un pact secret de neagresiune cu mișcarea legionară condusă de Nicolae Pătrașcu, intrată între timp în clandestinitate. Sursă: Robert Levy 2002, p. 67. .
- ^ În 1945, numărul exact nu este cunoscut cu precizie. După unele surse, la sfârșitul anului 1944 acesta se situa între câteva sute și câteva mii, fără a socoti simpatizanții. În 1933, potrivit datelor Komintern-ului, partidul, constrâns la clandestinitate din 1924, număra 1655 de membri. Sursă: Ioan Chiper (). „Considerations on the Numerical Evolution and Ethnic Composition of the Romanian Comunist Party, 1921-1952”. Arhivele Totalitarismului (în engleză). București: Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST) (34-35): pp. 89–98. ISSN 1221-6917. Mentenanță CS1: Text în plus (link) .
- ^ Un banc reprezentativ pentru epocă povestește cu, în primii ani ai comunismului, un bucătar care își caută o slujbă se prezintă în fața tovarășilor de la Agenția pentru plasarea forței de muncă, dar se întoarce acasă fiind refuzat. Soția sa îl chestionează: „Ce te-au întrebat? – Dacă am lucrat pentru legionari, răspunde el. - Și tu ce le-ai zis? - Că da, ce puteam să le zic? - Ce neîndemânatic! Ar fi trebuit să spui că nu, îi răspunde ea. - Cum aș fi putut să neg, femeie? Ei erau toți acolo!” - Sursă: Dana Maria Niculescu-Grasso 1999. .
- ^ Catehismul a fost predat în orele săptămânale de religie în școlile publice.
- ^ Țările occidentale, Turcia.
- ^ A doua biserică din România, în 1945, număra 1,5 milioane de membri.
- ^ Radio Vatican (). „Implicarea lui Stalin în distrugerea Bisericilor Greco-Catolice”. catholica.ro. Accesat în .
- ^ Un raport de sinteză redactat de Securitate la 10 noiembrie 1949 descrie relațiile dintre mișcările legionare și Anglo-americani între 1944 și august 1949.
- ^ După 1949, Horia Sima, refugiat în Germania, va intra în contact cu serviciile secrete militare britanice pentru a pregăti grupuri de voluntari.
- ^ Nici unul dintre ei nu făcea parte din mișcarea legionară.
- ^ La C.N.S.A.S exista numeroase documente pe acest subiect, astfel cum actul de acuzare din 1953. Sursă: Act de acuzare nr. 1343, Republica Populară Română Procuratura Militară Teritorială București, 3 octombrie 1953, C.N.S.A.S., fond Penal, dosar nr. 1335, vol. 5, f. 1-13.
- ^ Surse de informare asupra presupusei legături dintre spionul sovietic și eșecul operațiunilor CIA în România:
- Andrei Miroiu 2016, p. 40. .
- Cicerone Ionițoiu 1993, Partea a V-a: Rezistența din munții Făgărașului de pe versantul nordic - capitol „1953”. .
- Cicerone Ionițoiu 1993, Partea a X-a: Moldova pe drumul crucii. Vrancea. Parașutiștii. Berna - capitol „Parașutiștii”. .
- ^ Buda Ion, Corlan Aurel, Coman Ion (învățător), Dincă Gheorghe (inginer), Golea Ion (student), luhasz Ion (student), Pop Gavrilă, Popovici Mircea (student), Samoilă Ion, Tănase Alexandru, Tartler Erich (agricultor), Tolan ion (muncitor mecanic) și Vlad Minai (student) care nu a fost parașutat.
- ^ C.N.S.A.S - Informații recuperate grație dosarele soției sale, Olimpia Puiu, în care figurează o listă de referințe la dosarele legate de Gogu Puiu: Dosar nr. 12512, Vol 2 ; Dosar nr. 170 Vol 1 ; Dosar nr. 1532 / Constanța / Vol 1 ; Dosar nr. 1406 / Vol. 1,2,3,4,5 ; Dosar nr. 12636 Vol 1,2. În aceste dosare a fost descoperită o declarație dactilografiată, înregistrată de Securitate și datată 24/06.1947. Ea dă numeroase informații asupra parcursului ei - Declarație este disponibilă in extenso pe site-ul gogupuiu.ro: Declarație dată de Gogu Puiu în cadrul anchetei declanșate de întoarcerea sa în România, în aprilie 1947.
- ^ C.N.S.A.S - Dosar nr. 22.229 ; Dosar nr. 54217, Vol I Fond Op Puiu Gheorghe ; Dosar nr. 74561, Puiu Gheorghe - zis Gogu.
- ^ Peste 30 de ani, dacă ținem cont de faptul că șeful lui, Ion Gavrilă Ogoranu, (student la facultatea de agronomie în 1948) a scăpat de Securitate până la mijlocul anilor 1970.
- ^ Vezi cele șapte cărți scrise de Ogoranu Brazii se frâng, dar nu se îndoiesc (Les sapins se brisent mais ne ploient pas au vent), publicate între 1993 și 2007.
- ^
Portretul luptătorului la tinerețe : Constantin Popescu 2010. .
- ^ Primul va face ani lungi de pușcărie; al doilea, Ion Gavrilă, va fi prins în 1976, dar a fost eliberat datorită faptului că pedeapsa se prescrisese (membrii rezistenței beneficiind în acel moment de o amnistie). Gavrilă era urmărit îndeaproape și bine controlat. În ceea ce privește ideea că Președinte american Nixon l-ar fi salvat pe Gavrila Ogoranu de execuție, nu exista nici o urmă sau probă la Arhivele Naționale care să certifice că, la vizita lui Nixon în 1969, cineva din stafful român sau american a avut vreo discuție pe aceasta tema.
- ^ Numit și Partizanii României Mari, Vulturul Negru sau Bastionul Negru.
- ^ Securitatea a dorit să îl prezinte pe Spiru Blănaru, legionar și etichetat drept „fascist”, ca fiind șeful acestei rețele, de unde și numele pe care îl întâlnim frecvent: gruparea Spiru Blănaru. Cu toate acestea, documentele găsite în arhive nu lasă nici o urmă de îndoială cu privire la faptul că adevăratul șef era notarul Gheorghe Ionescu, căpitan în rezervă cu experiența războiului. Blănaru nu făcuse războiul și în acea perioadă își încheia studiile de drept. Soldat cu merite deosebite („Fruntaș T.R.”), el era prea tânăr ca să coordoneze un grup - Sursă: Adrian Brișcă, Rezistența armată din Banat (1945-1949) vol. I, Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului, București, 2004, p. 61, ISBN: 973-86654-2-6 - (referință cărții pe site-ul Institutului Național pentru Studiul Totalitarismului) Arhivat în , la Wayback Machine..
- ^ Diverse ortografii se găsesc în documentele existente: Hazmei, Harsmei, Harșmei, Hașmei, Hojmei, Hojnei.
- ^ Rudă cu sculptorul Constantin Brâncuși.
- ^ Cu excepția operațiunilor de parașutare a rezistenților, organizate de NATO între 1951 și 1953, care, de altfel, au rămas fără rezultate.
- ^ Securitatea a fost înființată în august 1948. Până atunci a funcționat „Siguranța”.
- ^ Listă non exhaustivă, căci există și alte institute care lucrează pe această temă, dar a căror specializare nu este comunismul:
- - Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului (INST), instituție a Academiei Române, creat în 1993.
- - Institutul de Investigare a Crimelor Comunismului și Memoria Exilului Românesc (IICCR / IICCMER), fondat în 2006.
- - Centrul de Studii asupra Comunismului și Postcomunismului, creat în 2007.
- - Consiliul Național pentru Studierea Arhivelor Securității (C.N.S.A.S.), fondat în 2008.
- ^ O anchetă internă a Securității din București, făcută în septembrie/octombrie 1950, dezvăluie falsificarea unui număr important de rapoarte ale biroului regional al Securității din Cluj. Execuții sumare (între 1948 și 1950) ale unor țărani bogați, care nu aveau nimic de a face cu „bandiții” căutați, sunt contrafăcute și prezentate drept lupte duse în munți contra adevăraților rezistenți: Marius Oprea 2002, pp. 212-228, capitol 10 „Raport cu privire la împuscarea chiaburilor Trifa Iosif, Pom Traian și Andreșel Ioan, din comuna Bistra, jud. Turda” și capitol 11 „Declarație Subsemnatul maior Kovacs Mihail Șeful Serviciului de Securitate Turda - 6 octombrie 1950”.. .
- ^ Se consideră că un român din trei lucra pentru poliția politică.
- ^ Această confuzie intenționată între legionari și membrii rezistenței anticomuniste a fost răspândită și în străinătate de către unii autori și analiști care acuză membrii rezistenței anticomuniste și pe toți românii ca fiind xenofobi și antisemiți prin însăși identitatea lor națională. O dovedesc, între altele, lucrările și articolele scrise de Alexandra Laignel-Lavastine, Daniel Dubuisson, Michael Löwy, Marc Semo, Leon Volovici sau Michel Winock:
- Leon Volovici (). Nationalist Ideology and Antisemitism: the case of Romanian Intellectuals in the 1930s [Ideologia naționalistă și antisemitismul: cazul intelectualilor români în anii ’30] (în engleză). Oxford: Pergamon Press. ISBN 0-08-041024-3. .
- Alexandra Laignel-Lavastine (). Cioran, Eliade, Ionesco : l'oubli du fascisme [Cioran, Eliade, Ionesco: uitarea fascismului]. Perspectives critiques (în franceză). Paris: PUF. ISBN 2-13-051783-8. .
- Michel Winock (iunie 2002). „Cioran, Eliade, Ionesco : trois Roumains et le fascisme” [Cioran, Eliade, Ionesco: trei români și fascismul]. L'histoire (în franceză). Paris: Sophia Publications (266). .
- Marc Semo (). „L'horreur est roumaine. Histoire. La «solution finale» selon la dictature Antonescu” [Oroarea este românească. Istoria. „Soluția finală” în dictatura lui Antonescu]. Articol anunțând apariției traducerii în limba franceză a Shoah-ului în România povestit de Matatias Carp (în franceză). liberation.fr (Libération).
- ^ Din 1990, mai multe inițiative pentru a sărbători rezistența sau a interzice organizațiile și simbolurile comuniste au fost respinse de către parlamentarii români:
- Ultimul proiect de lege care propunea instituirea unei zile de rezistență anticomunistă datează din 2016. A fost respins de majoritatea PSD (cei mai apropiați moștenitori ai comunismului) și însoțit de declarații uluitoare și scandaloase: Procesul legislativ la Camera Deputaților (). „Proiect de Lege privind declararea zilei de 26 octombrie - Ziua Mișcării de Rezistență Armată Anticomunistă din 1944-1962, ziua Partizanilor Anticomuniști”. Detalii de la introducerea la respingerea proiectului de lege. cdep.ro (Camera Deputaților). Arhivat din original la . Accesat în . - IICCMER (). „IICCMER reacționează la declarațiile lui Șerban Nicolae privind rezistența anticomunistă: Jignesc profund memoria unor oameni care au sperat ca România să fie cruțată de experimentul dictaturii proletariatului”. news.ro. Accesat în . - Doru Radosav (). „Despre politică, abjecții și impostură. "Cazul Șerban Nicolae"”. ziuadecj.realitatea.net (Ziua de Cluj). Arhivat din original la . Accesat în . .
- Respingerea unui proiect de lege din 2015 privind interzicerea organizațiilor politice comuniste: Procesul legislativ la Camera Deputaților (). „Proiect de Lege pentru interzicerea organizațiilor politice cu caracter comunist”. Detalii de la introducerea la respingerea proiectului de lege. cdep.ro (Cămară Deputaților). Arhivat din original la . Accesat în . .
- ^ Potrivit statisticilor Securității din 1951, dintre 804 de persoane arestate ca membri sau susținători ai unuia dintre cele 17 grupări de rezistență, legionarii au reprezentat 9,1% din ei.
Alte referințe
- ^ Miroiu, Andrei. Wiping Out 'The Bandits' Romanian Counterinsurgency Strategies in the Early Communist Period. p. 688.
- ^ Vladimir Tismăneanu 2009, pp. 307-311, Dorin Dobrincu: „The discovery of a historiographical subject: anti-communist armed resistance in Romania”. .
- ^ a b c Florica Dobre (Coord.) et al.. .
- ^ Lavinia Betea (). „În arhiva au rămas doar documentele inofensive”. Interviu al Dr Cristian Troncotă, Profesor universitar, specialist în arhivele Securității. jurnalul.ro (Jurnalul Național). Accesat în .
- ^ Articole și documente despre Batalionul Fix Regional Bucovina:
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „1.1. Faza întâi, antisovietică (29 martie - 30 septembrie 1944).”. .
- Dorin Dobrincu 2004, p. 126-129, titlu : 2. Batalionul fix “Bucovina”. .
- Adrian Stănescu 2004, pp. 8-9, Din istoria rezistenței anticomuniste in România. .
- Gazeta de Maramureș (). „Rezistența armată anticomunistă - Batalionul Fix Regional "Bucovina" (29 martie - 24 august 1944)”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- Silvia Iliescu (). „Comunismul cu față inumană. Mărturii: Războiul împotriva luptătorilor anticomuniști din munți 1946-1958 - Bucovina”. rador.ro (Radio România, Agenția de Presă). Accesat în . .
- ^ Comisia Prezidențială pentru Analiza Dictaturii Comuniste din România 2006, pp. 319 și 320, capitol „Rezistența armată anticomunistă”. .
- ^ Cărți, articole și documente despre teroarea sovietică în România și rezistența:
- Vladimir Tismăneanu 2009, pp. 312-313, Dorin Dobrincu: „The discovery of a historiographical subject: anti-communist armed resistance in Romania”. .
- Dorin Dobrincu 2006, pp. 28-29, capitol „Cauzele rezistenței armate antisovietice în Bucovina. Constituirea grupurilor de partizani”. .
- Cristina Hurdubaia (). „Singurul supraviețuitor: mit în manualul de istorie”. jurnalul.ro (Jurnalul Național). Accesat în .
- ^ Adrian Stănescu 2004, pp. 8-9, Din istoria rezistenței anticomuniste in România. .
- ^ a b Georges Diener 2001, pp. 145-158, articol „Résistance paysanne et maquis en Roumanie de 1945 à 1965”. .
- ^ Vladimir Tismăneanu 2009, p. 316, Dorin Dobrincu: „The discovery of a historiographical subject: anti-communist armed resistance in Romania”. .
- ^ Dorin Dobrincu 2006, pp. 186-192, 202-206 și 209, capitol 4 „Un balon minuscul: ‘Mișcarea Națională de Rezistență’ (1945-1946)”. ; de asemenea, publicat în două articole:
- Dorin Dobrincu (). „„Un balon minuscul: «Mișcarea Națională de Rezistență» (1945-1946) (I)"”. Revista Istorică. București: Institutului de Istorie „Nicolae Iorga” (XIX 3-4): pp. 321–354. Arhivat din original la . Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- Dorin Dobrincu (). „„Un balon minuscul: 'Mișcarea Națională de Rezistență' (1945-1946) (II)"”. Revista Istorică. București: Institutului de Istorie „Nicolae Iorga” (XIX 5-6): pp. 451–496. Arhivat din original la . Accesat în . Mentenanță CS1: Text în plus (link)
- ^ Mihai Pelin (). „Mișcarea Națională de Rezistență – o construcție clădită pe vânt”. jurnalul.ro (Jurnalul Național). Accesat în .
- ^ Vladimir Tismăneanu 2009, pp. 317, 333-334, Dorin Dobrincu: „The discovery of a historiographical subject: anti-communist armed resistance in Romania”. .
- ^ William Totok & Elena-Irina Macovei 2016, pp. 32-33. .
- ^ Georges Diener 2001, p. 137, articol „Résistance populaire et maquis en Roumanie (1945-1965)”. .
- ^ Neagu Djuvara 2012. .
- ^ Liviu Marius Bejenaru 2003, pp. 376-380, articol „Să lupți pentru a muri: Mișcarea de Rezistență Armată Anticomunistă din România. O încercare de analiză”. .
- ^ Adrian Brișcă și Radu Ciuceanu 1998, pp. 61-62. .
- ^ Theodor Băbulescu & Liviu Țăranu 2003, pp. 281-299, articol „Existența cotidiană a unui ‘bandit’: cazul Vasile Motrescu”. .
- ^ Articole și documente despre așteptarea unei intervenții americane:
- Gheorghe Onișoru 1994, pp. 231-233, articol „‘Vin americanii!’ – de la speranță la iluzie în România postbelică”. .
- Cornel Jurju 2002, pp. 180-191, articol „Mitul ‘venirii americanilor’. Studiu de caz: rezistența anticomunistă de la Huedin”. .
- Florian Banu 2004, pp. 34-46, articol „Mitul venirii americanilor reflectat în documentele Securității”. .
- Florian Banu 2006, pp. 299-314, articol „Mișcarea de rezistență armată anticomunistă din România - între negare și hiperbolizare”. .
- ^ Florian Banu 2006, pp. 299-314, articol „Mișcarea de rezistență armată anticomunistă din România - între negare și hiperbolizare”, pagini 12-13 din articol. .
- ^ Adrian Brișcă 2005. .
- ^ Liviu-Marius Bejenaru 2008, pp. 251-263, articol „Manipulare și dirijare prin observarea stării de spirit a populației / Studiu de caz: Festivalul Mondial al Tineretului și Studenților de la București (2-14 august 1953)”. .
- ^ Alina Ilinca 2008, pp. 251-263, articol „Politica de control a regimului comunist asupra spațiului public / Studiu de caz: Jocurile Mondiale Universitare de Iarnă de la Poiana Stalin (28 ianuarie-8 februarie 1951)”. .
- ^ Articole și pagini internet despre epurarea armatei regale:
- Constantin Latea 1994, pp. 222-240, articol „Epurări din armata româna / Criterii politice și mijloace de presiune: 1945-1958”. .
- Nicoleta Chicinaș. „«Democratizarea» Armatei, Jandarmeriei și Poliției din Cluj în primii ani ai regimului comunist”. procesulcomunismului.com (Procesul comunismului, contrarevoluției și tranziției criminale). Accesat în .
- Alexandru Oșca & Vasile Popa 1998, Comunicări prezentate la Simpozionul de la Sighetu Marmației (19-21 iunie 1998): „Implicarea aparatului politic în acțiunea de epurare a cadrelor armatei romane în anul 1948”. .
- Cristina Pușcaș (). „Cadrele militare”. memoriarezistentei.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în .
- Stelia Lambru (). „Sovietizarea și epurarea armatei române”. rri.ro (Radio România Internațional). Accesat în .
- ^ Stan Stoica 2007, p. 78. .
- ^ a b c d e f Dennis Deletant 1999, pp. 225-234, capitol 10. .
- ^ Daniel Popa (). „Lista celor 19 țărani din Vadu Roșca condamnați în urma revoltei țărănești din 1-4 decembrie 1957”. Din cartea lui Daniel Popa, Pe aici nu se trece. Revolte țărănești din Vrancea (1957-1958), editor și studiu introductiv Virginia Ion, Fundația Academia Civică, 2016. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în .
- ^ Daniel Popa 2016. .
- ^ Cărți, articole și documente despre colectivizarea forțată:
- Georges Diener 2001. .
- Georges Diener 2001, pp. 145-158, articol „Résistance paysanne et maquis en Roumanie de 1945 à 1965”. .
- Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței (). „Vadu Roșca, Vrancea, 1-4 decembrie 1957. Revolta împotriva colectivizării”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în .
- Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței (). „Muzeul Sighet: Sala 18 – Colectivizarea. Rezistență și represiune”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în .
- Gazeta de Maramureș (). „Decizia politică a colectivizării”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- Gazeta de Maramureș (). „64 de ani de la colectivizare - Argumentele terorii”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- Gazeta de Maramureș (). „Etapele colectivizării”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- Ca reacție la rezistența și la opoziția țăranilor români față de colectivizare, comuniștii au utilizat toate tipurile de violență pentru a o impune: Gazeta de Maramureș (). „Represiune: execuții, arestări, deportări”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre acordurile dintre comuniști și legionari:
- Robert Levy (). Gloria și decăderea Anei Pauker. Iași: Polirom. ISBN 973-683-785-8. .
- Liviu Țăranu 2008, pp. 201-205, articol „Considerații privind evoluția Mișcării Legionare în timpul democrației populare”. .
- Ilarion Țiu 2012. .
- Bogdan Iancu (). „Comuniști și legionari în România postbelică. Cum a negociat Ana Pauker un pact de neagresiune cu Garda de Fier”. adevarul.ro (Adevărul). Accesat în .
- ^ a b c Virgil Lazăr (). „Cum a recrutat CIA legionari români”. romanialibera.ro (România Liberă). Accesat în . .
- ^ a b Prof Dr Gheorghe Gorun; Lect Univ Dr Hadrian Gorun (). „Colaborarea Miscarii Legionare cu CIA și NATO. Studiul integral al profesorilor Gheorghe și Hadrian Gorun, fotografii si video-marturii - Ziaristi Online”. ziaristionline.ro (Ziariști Online). Accesat în . .
- ^ Peter Grose 2001, pp. 109, 168 și 169. .
- ^ Victor Frunză 1999, pp. 326-329. .
- ^ a b Dana Maria Niculescu-Grasso 1999. .
- ^ Ion Itu 1992. .
- ^ Decret nr. 358 și alte măsuri discriminatorii luate în 1948 contra Bisericii Greco-Catolice din România: Silvestru Augustin Prunduș & Clemente Plaianu 1994, pp. 128-142, capitol 20 „Persecuția”. .
- ^ Stéphanie Mahieu 2004, pp. 93–126, articol „Une Église dissidente ? L'Église gréco-catholique roumaine pendant la période communiste (1948-1989). .
- ^ Jacques Berset (). „Roumanie: L'Eglise gréco-catholique, à nouveau légale, n'a pas retrouvé son lustre d'antan” [Biserica greco-catolică din România, revenită în legalitate, nu și-a regăsit strălucirea de altădată] (în franceză). cath.ch (Cath.ch - Portail catholique suisse). Accesat în . .
- ^ Traian Sandu 2014, p. 389, capitolul 19 „Le recrutement des légionaires par la CIA”. .
- ^ Peter Grose 2001, p. 166. .
- ^ Eduard Mark 1994, pp. 320-344, articol „The OSS in Romania, 1944-1945: An Intelligence Operation in the Early Cold War”. .
- ^ Evan Thomas 2006. .
- ^ Liviu Vălenaș 2000, p. 100. .
- ^ a b Kevin McDermott & Matthew Stibbe 2006, p. 84. .
- ^ Seria de articole Spionii care au intrat in frig, din istoricul Marius Oprea, detaliind epopeea completă acestei parașutare, publicat în ziarul ZF Ziarul de Duminică, în 2006:
- Marius Oprea (). „Spionii care au intrat in frig (I)”. zf.ro (Ziarul Financiar). Accesat în .
- Marius Oprea (). „Spionii care au intrat in frig (II)”. zf.ro (Ziarul Financiar). Accesat în .
- Marius Oprea (). „Spionii care au intrat in frig (III)”. zf.ro (Ziarul Financiar). Accesat în .
- Marius Oprea (). „Spionii care au intrat in frig (IV)”. zf.ro (Ziarul Financiar). Accesat în .
- Marius Oprea (). „Spionii care au intrat in frig (V)”. zf.ro (Ziarul Financiar). Accesat în .
- Marius Oprea (). „Spionii care au intrat in frig (VI)”. zf.ro (Ziarul Financiar). Accesat în .
- Marius Oprea (). „Spionii care au intrat in frig (VII)”. zf.ro (Ziarul Financiar). Accesat în .
- Marius Oprea (). „Spionii care au intrat in frig (VIII)”. zf.ro (Ziarul Financiar). Accesat în . .
- Marius Oprea (). „Spionii care au intrat in frig (IX)”. zf.ro (Ziarul Financiar). Accesat în .
- ^ Gheorghe Gorun 2007, pp. 148-172, articol „Un parașutat în România vândută: Mircea Popovici”. .
- ^ Gazeta de Maramureș (). „Eroii Rezistenței Anticomuniste / Parașutați în închisoare”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în . .
- ^ Andrei Miroiu 2016, p. 39. .
- ^ Andrei Miroiu 2010, pp. 675-676, articol „Wiping Out ‘The Bandits’: Romanian Counterinsurgency Strategies in the Early Communist Period”. .
- ^ Fondation Ion Gavrilă Ogoranu (). „Legionarii parașutați de avioanele NATO ale armatei americane si apoi ucisi de NKVD au fost comemorați la Jilava”. ziaristionline.ro (Ziariști Online). Accesat în .
- ^ a b c Comisia Prezidențială pentru Analiza Dictaturii Comuniste din România 2006, pp. 319-332, capitol „Rezistența armată anticomunistă”. .
- ^ a b c d e f Cicerone Ionițoiu & 1995-1996, articol de Ion Gavrilă Ogoranu: „Rezistența anticomunistă din Munții Făgărașului (Note și studii comparative pe marginea documentelor din arhiva C.N.S.A.S.)”. .
- ^ Florica Dobre (Coord.) 2003, p. 9. .
- ^ Paula Ivan 2009, p. 220, articol „Formele de represiune a rezistenței anticomuniste în memoria colectivă (I)”. .
- ^ Doru Radosav 2006, pp. 87-107, articol „Rezistenta anticomunistă armată din România între istorie și memorie”. .
- ^ {Mihai Șoica (). „Istoricii detectivi: se caută osemintele eroilor anticomuniști Toader și Avisalon Șușman”. evz.ro (Evenimentul Zilei). Accesat în . .
- ^ Alexandru Pătrașcu (). „Scrisori găsite în arhivele Securității de istoricul Cosmin Budeancă (Director IICCMER): „Scrisori către domnul Pretor"”. despredemnitate.wordpress.com (Despre demnitate / Povestea unor oameni (aproape) necunoscuți). Accesat în . .
- ^ a b Mariana Iancu (). „Frații Dumitru și Nicolae Fudulea, liderii mișcării de rezistență anticomunistă din Tulcea”. adevarul.ro (Adevărul Tulcea). Accesat în .
- ^ Mariana Iancu (). „Prigoana aromânilor în vremea colectivizării: le-au luat și lemnele cu care urmau să-și ridice o casă”. adevarul.ro (Adevărul Tulcea). Accesat în .
- ^ Mariana Iancu (). „Gogu Puiu, liderul mișcării anticomuniste din Dobrogea. Haiducii Dobrogei își aveau centrele de rezistență în Babadag și Delta Dunării”. adevarul.ro (Adevărul Tulcea). Accesat în .
- ^ Cicerone Ionițoiu 1993, Partea II-a: Dobrogea. .
- ^ Cărți și articole despre Lagărele de la Canal:
- Valentin Hossu Longin 2013. .
- Romulus Rusan 2013. .
- Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței. „Muzeul Sighet: Sala 17 - Munca forțată”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în .
- Romulus Rusan. „17 februarie 1953 – la Poarta Albă sunt înregistrate într-o singură zi 10 decese”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în .
- Sinziana Ionescu (). „FOTO VIDEO Canalul Dunăre-Marea Neagră, gulagul comunist al Dobrogei”. adevarul.ro (Adevărul Constanța). Accesat în .
- ^ a b Oana Mateescu 2011, articol „Losing the Phenomenon : Time and Indeterminacy in the Practice of Anthrohistory”. . În articol se subliniază neclaritățile privitoare la realitatea calității de rezistent a lui Victor Lupșa, considerat de unii drept trădător sau securist manipulator, iar de alții drept un adevărat luptător în rezistență.
- ^ Dorin Dobrincu 2010, pp. 103-145, articol „Rezistența armată anticomunistă din Vrancea. Organizația „Vlad Țepeș II” (1949-1950)”. .
- ^ Ștefan Borcea (). „Umilințele la care au fost supuși luptătorii anticomuniști din munți. „De Paște, ne dădeau cu fecale la gură, în loc de anafură, iar urina era agheasmă"”. adevarul.ro (Adevărul). Accesat în . .
- ^ Articol Preoți mărturisitori în rezistența anticomunistă de pe Valea Someșului, publicat în ziarul Răsunetul, la 02/11/2013 - (articol complet) - Cei trei preoți menționați, printre care și părintele Ioan Valeanu, sunt preoți greco-catolici convertiți la ortodoxie sub presiunea comuniștilor (Vezi comentariile autorului: Părintele Vasile Rus).
- ^ Cicerone Ionițoiu 1993, Cartea completă. .
- ^ Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, Cartea completă. .
- ^ Cicerone Ionițoiu 1993, pp. 75-101, articol „The Anticommunist Armed Resistance in Romania 1944-1962”. .
- ^ Gazeta de Maramureș (). „Rezistența armată anticomunistă”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- ^ AFDPR (Asociația Foștilor Deținuți Politici din România) din Sighetu Marmației 2013, pp. 2-4. .
- ^ Numit și „Partizanii Majestății Sale Regele Mihai I” sau „Armata Albă” sau „Garda Albă”.
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Partizanii Regelui Mihai - Armata Secretă” sau „Armata Albă” :
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „7.10. Armata Albă (1948-1949).”. .
- Dorin Dobrincu 2009, pp. 204-218, articol „Rezistența armată anticomunistă și rezistența greco-catolică în centrul Transilvaniei. Organizația ‘Partizanii Regelui Mihai - Armata Secretă’ (1948-1950)”. .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Capotă-Dejeu”:
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „7.9. Grupul Capotă-Dejeu (septembrie-noiembrie 1948).”. .
- Doru Radosav, Almira țetea, Cornel Jurju, Valentin Orga, Florin Cioșan, Cosmin Budeancă 2003. .
- Denisa Bodeanu 2006. .
- Andrei Miroiu 2016, pp. 48,75 și 94. .
- Oana Ionel 2005, pp. 419-428, articol „Alexandru Dejeu și Securitatea”. .
- Paula Ivan 2009, pp. 219-245, articol „Formele de represiune a rezistenței anticomuniste în memoria colectivă (I)”. .
- Radu Stancu 2012, pp. 181-203, articol „Ideologie, represiune și pedeapsa cu moartea în deceniul dinaintea adoptării Codului penal din 1969”. .
- Lucia Hossu-Longin 1991. .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Cruce și Spadă”:
- Adrian Brișcă 1999, p. 42-67, titlu „7.7. Echipa Cruce și Spadă (Munții Apuseni) (1948-1949).”. .
- Doru Radosav, Almira țetea, Cornel Jurju, Valentin Orga, Florin Cioșan, Cosmin Budeancă 2003. .
- Cosmin Budeancă, Denisa Bodeanu & Valentin Orga 2009. .
- Paula Ivan 2009, articol „Formele de represiune a rezistenței anticomuniste în memoria colectivă (I)”. .
- Liviu Pleșa 2012, articol „Călăul Mihail Patriciu”. . Ofițer de Securitate și torționar, adept al eliminărilor sistematice, care va ucide membrii grupului prin execuții extra-judiciare, cu acordul autorităților comuniste și sovietice.
- Adrian Lupescu (). „Grupul "Cruce și Spadã" – 13 septembrie 1948 – 12 aprilie 1949”. foaienationala.ro (Foaie Națională). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Leon Șușman”:
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titluri „7.8. Grupul Leon Șușman (Valea Arieșului-Turda) (1948-1957).”. .
- Gheorghe Onișoru 2003. .
- Ion Gavrilă Ogoranu 2007, titluri „Cuvânt înainte - Grupurile de rezistență armată din sud-estul Munților Apuseni”, „Legături cu alte grupuri”, „Grupul Leon Șușman”, „Plecarea lui Leon Șușman în Munții Apuseni”, „Sfârșitul unui vis”, „Biografii grupul Ștefan Popa”, „Biografii grupul Leon Șușman”, „Biografii grupul Cornel Deac-Nicolae Moldovan”. .
- Constantin Vasilescu, 2013 & pagină „Grupul Leon Șușman”, pp. 34-51. .
- Andrei Miroiu 2010, p. 684, articol „Wiping Out ‘The Bandits’: Romanian Counterinsurgency Strategies in the Early Communist Period”. . Grupul primește o parte din armament de la un grup de legionari români parașutați de germani în zonă, în perioada 1944-1945. A fost activ între 1948 și 1957. Pentru eliminarea acestui grup, forțele de securitate au utilizat informatori și au interceptat corespondența dintre membrii familiilor rebelilor.
- Dorin Dobrincu (). „18/19 iulie 1957 – într-o ambuscadă la Poșaga, în Munții Apuseni, sunt împușcați Leon Șușman și Simion Roșa”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Ștefan Popa”:
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titluri „7.2. Grupul Dabija-Macavei (Muntele Mare) (1948-1949).”, „7.4. Grupul Ștefan Popa (Piatra Caprei - Alba) (1948-1949).”. .
- Ion Gavrilă Ogoranu 2007, titluri „Grupul Maxim Alexandru (Sandu)”, „Grupul Ștefan Popa (Nuțu)”, „Trădătorii”, „Legături cu alte grupuri”, „Lupte - 2. Teiuș – Popa Ștefan”, „Lupta de la Bogoloaia - Uciderea lui Ștefan Popa, Nicu Moldovan și Cornel Pascu”, „Grupul Cornel Deac-Nicolae Moldovan”, „Biografii grupul Ștefan Popa”. .
- Dorin Dobrincu 2006, articol „Rezistența armată anticomunistă în sud-estul Munților Apuseni (II)”. .
- Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței (). „Petre Mărgineanu”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în .
- Claudiu Pădurean (). „Vânătorii de securiști au găsit mormântul partizanilor Traian Gligor și Traian Mârza”. jurnalul.ro (Jurnalul Național). Accesat în .
- ^ Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței (). „Petre Mărgineanu”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în . .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Sandu (Alexandru) Maxim”:
- Ion Gavrilă Ogoranu 2007, titluri „Grupul Maxim Alexandru (Sandu)”, „Organizarea grupului armat Dabija”, „Începuturile grupului Dabija (după declarația lui Traian Macavei)”, „Legături cu alte grupuri”, „Epilog la uciderea rezistenților de către regimul comunist”. .
- Dorin Dobrincu 2006, articol „Rezistența armată anticomunistă în sud-estul Munților Apuseni (II)”. .
- Liviu Pleșa et al. 2006, pp. 105-124, articol „Implicarea militarilor în mișcarea de rezistență armată - Cazul maiorului Nicolae Dabija (1948-1949)”. .
- IICCMER 2013, articol „Campaniile de arheologie contemporană ale IICCMER - Dezgropînd crimele comunismului”. .
- Gazeta de Maramureș (). „Rezistența armată anticomunistă”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- Cezarina Condurache (). „„Fiii Cerului" nu mor – Grupurile de Rezistență Armată Anticomunistă conduse de fratele lui Virgil Maxim, martirul Alexandru Maxim, alături de maiorul Nicolae Dabija”. marturisitorii.ro (Mărturisitorii). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Frații Spaniol”:
- Marius Cristea 2002, pp. 28-30, articol „Rezistența anticomunistă în zona Aiud. ‘Grupul Spaniol’”. .
- Liviu Pleșa et al. 2006, pp. 105-124, articol „Implicarea militarilor în mișcarea de rezistență armată - Cazul maiorului Nicolae Dabija (1948-1949)”. .
- Ion Gavrilă Ogoranu 2007, Titluri „Cuvânt înainte Grupurile de rezistență armată din sud-estul Munților Apuseni”, „Grupul Ștefan Popa (Nuțu)”, „Biografii grupul Spaniol” și „Biografiile cadrelor implicate în represiune”.. .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Major Emil Oniga”:
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „7.3. Grupul maiorului Oniga (1948-1949).”. .
- Dorin Dobrincu 2006, articol „Rezistența armată anticomunistă în sud-estul Munților Apuseni (II)”. .
- Liviu Pleșa et al. 2006, pp. 105-124, articol „Implicarea militarilor în mișcarea de rezistență armată - Cazul maiorului Nicolae Dabija (1948-1949)”. .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Cornel Deac - Nicolae Moldovan”:
- Ion Gavrilă Ogoranu 1995, titluri „Grupurile de rezistență armată din sud-estul Munților Apuseni”, „Grupul Leon Șușman”, „Grupul Cornel Deac-Nicolae Moldovan” și „Biografii grupul Cornel Deac-Nicolae Moldovan”. .
- Ion Gavrilă Ogoranu 2007, titluri „Cuvânt înainte - Grupurile de rezistență armată din sud-estul Munților Apuseni”, „Grupul Cornel Deac-Nicolae Moldovan”, „Biografii grupul Cornel Deac-Nicolae Moldovan”. .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Căpitanul Diamandi Ionescu”:
- Cicerone Ionițoiu 1993, p. capitol „Gilăul răsună de tulnic și pistoale”, Partea a VIII-a: Erupție în munții Apuseni. și Cicerone Ionițoiu 1993, p. capitol „Republica de la Băișoara sau o comuna independenta 24 de ore”, Partea a IX-a: Muntele Mare în flăcări. .
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „7.12. Grupul Diamandi Ionescu (Muntele Băișorii) (1949-1950).”. .
- Ion Gavrilă Ogoranu 2007, titluri „Grupul Ionescu Diamandi (după fișele Securității)”, „Membrii grupului Ionescu-Diamandi”, „Lotul II”, „Acțiunile grupului Ionescu diamandi”, „Actiunea de la Șeșul Cald”, „Arestările și asasinatele”, „Biografii grupul Diamandi Ionescu”, „Biografiile cadrelor implicate în represiune”. .
- Dorin Dobrincu 2006, articol „Rezistența armată anticomunistă în sud-estul Munților Apuseni (I)”. .
- Claudiu Pădurean (). „Diamandi Ionescu, omul care i-a gonit pe comuniști din Muntele Băișorii”. romanialibera.ro (România Liberă).
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Haiducii lui Avram Iancu - Divizia Sumanele Negre”:
- Cicerone Ionițoiu 1993, p. capitol „Sumanele negre”, Partea I-a: Eliberarea a însemnat jefuirea și dezorganizarea țării. Încercarea de coordonare a unei mișcări de rezistență națională..
- Cristian Troncotă 1998, articol „Procesul mișcării naționale de rezistență, 1946”.
- Radu Ciuceanu, Octavian Roske & Cristian Troncotă 2001, pp. 30-40, documente 1-10.
- Viorel Rus 2008, pp. 205-214, articol „Originile Năsăudene ale Organizației Anticomuniste Haiducii lui Avram Iancu - Divizia Sumanele Negre”.
- Ionuț Țene (). „Transilvania de Nord între eliberarea de sub horthyiști și ocupația sovietică (septembrie 1944 – martie 1945)”. napocanews.ro (Napoca News). Arhivat din original la . Accesat în .
- Silviu B Moldovan (). „MIȘCAREA NAȚIONALĂ DE REZISTENȚĂ. Premiera : un studiu al istoricului Silviu Moldovan, extras din „Enciclopedia regimului comunist. Represiunea"”. Referință enciclopedie: „România 1945-1989. Enciclopedia regimului comunist. Represiunea”, volumul II (F-O), Coordinator : Octavian Roske, publicat de Institutul Național pentru Studiul Totalitarismului – Academia Română, București, 2012. ziaristionline.ro (Ziariști Online). Accesat în .
- Mihai Mincan; Paul Rogojinaru (decembrie 2013). „Partizanii din munți : primul front anticomunist”. historia.ro (Historia). Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ Nicolae Balint (). „Gavrilă Olteanu în arhivele mureșene – Informații inedite”. curentul.net (Curentul). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Liga Națională Creștină sau Garda Albă”:
- Oana Ionel 2006, pp. 142-158, articol „Anihilarea organizației 'Garda Albă' de către Securitate (1949)”. .
- Părinte Vasile Rus 2013.
- IICCMER (). „Actiunea de exhumare a partizanilor din organizația de rezistență anticomunistă „Garda Albă", executați de Securitate în 1949”. Arhiva eveninemntelor a Institutului de Investigare a Crimelor Comunismului și a Memoriei Exilului Românescu (IICCMER), publicată în mai 2009 (exhumarea a avut loc în data de 27 aprilie 2009). iiccr.ro (IICCMER). Arhivat din original la . Accesat în . .
- IICCMER (). „Campanii referitoare la execuțiile sumare ale Securității din anii 1949 și 1952, din județele Bistrița-Năsăud și Hunedoara, desfășurate în perioada aprilie-mai 2009”. Arhiva eveninemntelor a Institutului de Investigare a Crimelor Comunismului și a Memoriei Exilului Românescu (IICCMER), publicată în mai 2009 (exhumarea a avut loc în data de 27 aprilie 2009). iiccr.ro (IICCMER). Arhivat din original la . Accesat în . .
- IICCMER (). „Acțiunea de reînhumare a partizanilor din organizația de rezistență anticomunistă „Garda Albă", executați de securitate în 1949”. Arhiva eveninemntelor a Institutului de Investigare a Crimelor Comunismului și a Memoriei Exilului Românescu (IICCMER), publictaă în mai 2009 (exhumarea a avut loc în data de 27 aprilie 2009). iiccr.ro (IICCMER). Arhivat din original la . Accesat în .
- Alexandru Pătrașcu (). „Condamnarea comunismului, studiu de caz: România”. Pagină dedicată lui Leonida Bodiu pe site-ul internet Despre demnitate. despredemnitate.wordpress.com (Despre demnitate / Povestea unor oameni (aproape) necunoscuți). Accesat în .
- Mediafax (). „Trei membri ai rezistenței, executați de Securitate în 1949, vor fi exhumați”. mediafax.ro (Mediafax.ro). Accesat în .
- Zaharia Cotoc (). „Dreptate peste ani pentru trei luptatori anticomunisti”. gazetadebistrita.ro (Gazeta de Bistrița). Accesat în .
- Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței; Ioana Diaconescu (). Fundația Academia Civică, ed. „Represiunea împotriva Rezistenței anticomuniste din munți. Un poet erou: Constant Tonegaru”. articol extras din cartea: „Scriitori în arhivele CNSAS”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). ISBN 978-973-8214-66-8. Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Căpitan Leonida Bodiu”:
- Oana Ionel 2006, pp. 142-158, articol „Anihilarea organizației 'Garda Albă' de către Securitate (1949)”. .
- Părinte Vasile Rus 2005, pp. 79-91, articol „Trei martiri ai rezistenței anticomuniste din județul Bistrița-Năsăud Leonida Bodiu, Dumitru Toader și Ioan Burdeți”. .
- Părinte Vasile Rus 2013. .
- Violeta Fotache (). „Călăul Liviu Pangratiu și subalternii săi de la Securitate l-au executat pe bunicul preotului Parohiei Nepos”. evz.ro (Evenimentul Zilei). Accesat în .
- Părinte Vasile Rus (). „Preoți marturisitori în rezistența anticomunistă de pe Valea Someșului”. Cei trei preoți evocați, printre care și părintele Ioan Văleanu, sunt preoți greco-catolici convertiți la ortodoxie sub presiunea comunistă. A se vedea comentariile autorului: părintele Vasile Rus. rasunetul.ro (Răsunetul). Accesat în .
- ^ Violeta Fotache (). „Călăul Liviu Pangratiu și subalternii săi de la Securitate l-au executat pe bunicul preotului Parohiei Nepos”. evz.ro (Evenimentul Zilei). Accesat în .
- ^ Petre Baicu & Alexandru Salcă 1997. .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Organizația Vlad Țepeș II (Brașov)”:
- Dorin Dobrincu 2010, pp. 103-145, articol „Rezistența armată anticomunistă din Vrancea. Organizația „Vlad Țepeș II” (1949-1950)”. .
- AFDPR (Asociația Foștilor Deținuți Politici din România) din Sighetu Marmației 2012, p. 5. .
- AFDPR (Asociația Foștilor Deținuți Politici din România) din Sighetu Marmației 2013, pp. 2-4. .
- Adrian Nicolae Petcu (). „Închisorile părintelui Sebastian Popescu din Dumitrești, județul Râmnicu Sărat”. ziarullumina.ro (Ziarul Lumina). Accesat în . .
- Oana Mateescu 2011, articol „Losing the Phenomenon: Time and Indeterminacy in the Practice of Anthrohistory”. . Incertitudinile merită subliniate, față de realitatea calității de rezistent a lui Victor Lupșa, considerat un trădător sau un securist manipulator de unii, dar și ca un veritabil rezistent de către alții.
- Ștefan Borcea (). „Umilințele la care au fost supuși luptătorii anticomuniști din munți. „De Paște, ne dădeau cu fecale la gură, în loc de anafură, iar urina era agheasmă"”. adevarul.ro (Adevărul). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Valer Șirianu”:
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „8.3. Grupul Valer Șirianu (1948).”. .
- Silviu B. Moldovan & Mihai Demetriade 2008, p. 134, articol „Ion Mitucă, de la rezistență la disidență” (Anexă 5). .
- Laurențiu Dologa (). „Eroul aviator Teodor Greceanu și evadarea din fortăreață comunista Aiud (II)”. ziare.com (Ziare.com). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Gligor Cantemir”:
- Steliana Breazu 1995, pp. 233-235, articol „Grupul de rezistență anticomunistă al lui Cantemir Gligor din munții Zarandului și Codrului, pe valea Crișului Alb”. .
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „8.1. Grupul Gligor Cantemir (iunie 1947 - noiembrie 1952)”. .
- Cornea Corneliu 2006, articol „Rezistenta anticomunistă în Arad”. .
- Mircea Rusnac (). „'Al doilea nivel' al mișcării de rezistență anticomunistă din Banat (3)”. vestul.ro. Accesat în .
- George Enache (). „De la Arad, prin Aiud, spre veșnicie”. Ziarul Lumina. Accesat în .
- Cristina Pușcaș (). „Gligor Cantemir”. memoriarezistentei.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în .
- ^ Cornea Corneliu 2006, articol „Rezistenta anticomunistă în Arad”. .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Adrian Mihuț”:
- Cicerone Ionițoiu 1993, Partea a XI-a: Adrian Mihuț începe lupta. .
- Atanasie Berzescu 1999, pp. 29 și 34. .
- Cornea Corneliu 2006, articol „Rezistenta anticomunistă în Arad”. .
- Gabriel Moisa & Marius Kramer 2012, articol „Structuri anticomuniste din vestul României. Grupul Adrian Mihuț”. .
- Gabriel Moisa 2013, pp. 161-179, articol „Organizația condusă de Adrian Mihuț (1948-1956)”. .
- Gabriel Moisa 2013, pp. 161-179, articol „Adrian Mihuț - Lider al grupului de rezistență de pe Valea Crișului Alb (1948-1956)”. .
- ^ a b Ion Gavrilă Ogoranu & Lucia Baki Nicoara 1999. .
- ^ Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței (). „Maria Plop”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în . .]
- ^ Raluca Voștinar (). „Povestea de dragoste din munți: Toma Arnăuțoiu și Maria Plop”. romanialibera.ro (România Liberă). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Apostol”:
- Cicerone Ionițoiu 1993, p. capitol „Grupul Haiducii Muscelului”, Partea a VI-a: Rezistența din munții Făgăraș, versantul sudic. .
- Vladimir Tismăneanu 2009, p. 330, Dorin Dobrincu: „The discovery of a historiographical subject: anti-communist armed resistance in Romania”. .
- Claudia Căpățănă & Răzvan Ciolcă 1998, pp. 229-230, articol „Dumitru Apostol (1905-1950)”. .
- Ion Constantinescu Mărăcineanu 2004, articol „Un erou de legendă: Colonelul (r) Gh. Arsenescu”. .
- Adrian Nicolae Petcu (). „Părintele Gheorghe Cârstoiu în temnița comunistă”. ziarullumina.ro (Ziarul Lumina). Arhivat din original la . Accesat în .
- Silvia Iliescu (). „Comunismul cu față inumană. Mărturii. Făgăraș - Versantul sudic / Grupul Apostol”. rador.ro (Radio România, Agenția de Presă). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Liga Partizanilor Romani din Hațeg”:
- Cicerone Ionițoiu & 1995 și 1996, articol de Ion Gavrilă Ogoranu : „Rezistența anticomunistă din Munții Făgărașului (Note și studii comparative pe marginea documentelor din arhiva C.N.S.A.S.)”. .
- IICCMER 2009, articol „Acțiunea de exhumare a partizanului anticomunist Vitan Petru împușcat de securitate la 21 noiembrie 1952.”. .
- Liviu Pleșa 2013, articol „Cum ucidea Securitatea. Cazul ofițerului Mihail Kovács”. .
- Carmen Cosman (). „Eroul din muntii Sureanu a fost deshumat”. romanialibera.ro (România Liberă). Accesat în .
- Maximilian Gânju (). „Monument în memoria partizanilor anticomuniști”. cronicavj.ro. Accesat în .
- Gheorghe Firczak; Liviu Lazăr (). „25 de ani de la căderea comunismului (III) / Comunismul național 1965-1989”. servuspress.ro. Accesat în .
- ^ IICCMER 2009, articol „Acțiunea de exhumare a partizanului anticomunist Vitan Petru împușcat de securitate la 21 noiembrie 1952.”. .
- ^ Ștefan Bellu 1995, articol „Rezistența în munții Maramureșului”. .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Grupuri de preoți uniați”:
- Dorin Dobrincu 2009, p. 204-218, articol „Rezistența armată anticomunistă și rezistența greco-catolică în centrul Transilvaniei. Organizația ‘Partizanii Regelui Mihai - Armata Secretă » (1948-1950)’. .
- Ioan Pop (). „Eroii rezistentei anticomuniste / Maramuresul liber din munti”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- Ioan Pop (). „Eroii rezistenței anticomuniste / Preoti si calugarite cu arma-n mana”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Gavrilă Mihali-Ștrifundă”:
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „6.1. Lupta pentru integritatea țării (5 martie -7 aprilie 1945).”. .
- Nicoară Timiș 2000. .
- Ștefan Bellu 2009. .
- Adrian Brișcă 1997, pp. 223-225, articol „Mihali-Ștrifundă Gavrilă (1901-1961)”. .
- Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței. „Gavrilă Mihali Ștrifunda”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în .
- Ionuț Țene (). „Cum a luptat primarul Ștrifundă din Borșa ca Maramureșul istoric să nu fie ocupat de sovietici – 5 martie 1945”. eternulmaramures.ro. Accesat în .
- Gazeta de Maramureș (). „Legendarul „voivod" Ștrifundă”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- Dan Gheorghe (). „Istorii cenzurate (Partea a II-a): Eroul din Borșa”. romanialibera.ro (România Liberă). Accesat în .
- Dragos Hojda (). „Foto. Povestea primarului care s-a opus ucrainizării Maramureșului. A fost vânat de comuniști și dus la muncă silnică”. adevarul.ro (Adevărul). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Vasile Popșa”:
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „6.3. Grupul Vasile Popșa din Ieud (1948-1949).”. .
- Camelia Ivan Duică 2005. .
- The Epoch times România (). „Asasinarea lui Popsa Vasile (Lica)-1949”. epochtimes-romania.com. Accesat în .
- Florin Mihai (). „Luptătorii din munți”. jurnalul.ro (Jurnalul Național). Accesat în .
- Carmen Cosman (). „Muzeul atrocităților comunismului, la Ieud”. romanialibera.ro (România Liberă). Accesat în .
- Ioan Pop (). „Eroii rezistentei anticomuniste / Maramuresul liber din munti”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- Ioan Pop (). „Eroii rezistenței anticomuniste / Prima „bandă" de luptători în munți”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- Silvia Iliescu (). „Comunismul cu față inumană. Mărturii. Maramureș: Lotul Viṣovan”. rador.ro (Radio România, Agenția de Presă).
|url=
lipsă sau vid (ajutor);|access-date=
necesită|url=
(ajutor)
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Dragomirești”:
- Adrian Brișcă 1999, p. 42-67, titlu „6.4. Grupul Ion Ilban - Dragomirești (1949-1956).”. .
- Ana-Maria Luca (). „Răzvrătiții din pădurile Maramureșului voievodal”. jurnalul.ro (Jurnalul Național). Accesat în .
- Ioan Pop (). „Eroii rezistenței anticomuniste / Maramureșul liber din munți”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- Gazeta de Maramureș (). „Eroii rezistenței anticomuniste / Grupul Dragomirești”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- Gazeta de Maramureș (). „Eroii rezistenței anticomuniste / Grupul Dragomirești/ Arestată la 6 luni!”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- Gazeta de Maramureș (). „Rezistența armată anticomunistă”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Vasile Dunca”:
- Cicerone Ionițoiu 1993, p. capitol „Maramureșul prezent în lupta pentru libertate”, Partea a IV-a: Alecu ia conducerea mișcării de rezistență. Pregătiri de luptă și la Craiova. Maramureșul prezent în lupta pentru libertate.. .
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „M6.2. Grupul Vasile Dunca (1948).”. .
- Dorin Dobrincu 2006, p. 133, articol „MFormațiuni „minore” de rezistența anticomunistă și fugari solitari din nordul Transilvaniei (1949-1958)”. .
- Gazeta de Maramureș (). „Rezistența armată anticomunistă”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Nicolae Pop”:
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „6.5. Grupul Nicolae Pop din Munții Țibleșului (1949-1953).”. .
- Aristina Pop-Saileănu 2008. .
- Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței. „Nicolae Pop”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în .
- Pagini dedicate Nicolae Pop și Aristina Pop, publicate pe site-ul internet Despre demnitate: Alexandru Pătrașcu (). „Nicolae Pop”. despredemnitate.wordpress.com (Despre demnitate / Povestea unor oameni (aproape) necunoscuți). Accesat în . și Alexandru Pătrașcu (). „Aristina”. despredemnitate.wordpress.com (Despre demnitate / Povestea unor oameni (aproape) necunoscuți). Accesat în .
- Dorin Țimonea; Ovidiu Hategan (). „Razbunarea gropilor comune”. România Liberă - Editia Transilvania-Banat. Accesat în .
- Mihai Creangă (). „Cine a fost copilita codrului?”. romanialibera.ro (România Liberă). Accesat în .
- Ioan Pop (). „Eroii rezistenței anticomuniste / Maramureșul liber din munți”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- „Haiducii din munți”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). . Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre „Aristina Pop”:
- Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței. „Aristina Pop Săileanu”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în .
- Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței. „Fișă matricolă penală: Aristina Pop”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în .
- Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței. „Aristina Pop Săileanu, Să trăiască partizanii până vin americanii”. Extras din cartea Aristina Pop Săileanu, „Să trăiască partizanii până vin americanii! Povestiri din munți, din închisoare și din libertate” - Interviu de Liana Petrescu. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în .
- Romulus Rusan (). „„Să trăiască partizanii până vin americanii" Povestea Aristinei Pop Săileanu”. romanialibera.ro (România Liberă). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre „Gheorghe Pașca”:
- Cicerone Ionițoiu & 1995 și 1996, articol de Ion Gavrilă Ogoranu : „Rezistența anticomunistă din Munții Făgărașului (Note și studii comparative pe marginea documentelor din arhiva C.N.S.A.S.)”. .
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „6.4. Grupul Ion Ilban - Dragomirești (1949-1956).”. .
- Gheorghe Petrov (IICCMER) 2014. .
- Dorin Țimonea (). „Razbunarea gropilor comune”. romanialibera.ro (România Liberă). Accesat în .
- Ioan Pop (). „Eroii rezistenței anticomuniste / Maramureșul liber din munți”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- Părinte Vasile Rus (). „Gheorghe Pașca, simbol al rezistenței anticomuniste”. rasunetul.ro (Răsunetul). Accesat în .
- Ioana Lucacel; Mircea Crișan (). „Memoria umilită a unui simbol al rezistenței anticomuniste”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- Bianca Sara (). „După un deceniu concentrat pe fuga de Securitate și o viață aproape de legendă, luptătorul anticomunist Gheorghe Pașca va avea un monument în Năsăud”. adevarul.ro (Adevărul). Accesat în .
- Bianca Sara (). „Luptătorul anticomunist Gheorghe Pașca va avea un monument în Năsăud”. mesagerul.ro. Accesat în .
- IICCMER 2014, articol „Acțiunea de căutare și deshumare a lui Gheorghe Pașca și Gavrilă Rus, uciși de Securitatea comunistă la 5 februarie 1956.”. .
- Agerpres (). „Comunicat de presă - Muzeul Național de Istorie a Transilvaniei din Cluj-Napoca / Comunicat de presă Acțiunea de căutare și deshumare a lui Gheorghe Pașca și Gavrilă Rus, uciși de securitatea comunistă la 5 februarie 1956”. agerpres.ro (Agenția Națională de Presă AGERPRES). Arhivat din original la . Accesat în .
- Jurnalul.ro (). „Acțiunea de căutare și deshumare a lui Gheorghe Pașca și Gavrilă Rus, uciși de Securitatea Comunista la 5 februarie 1956”. jurnalul.ro (Jurnalul Național). Accesat în .
- Gheorghe Petrov (). „La Cimitirul Năsăud, deshumarea osemintelor victimelor securității Gheorghe Pașca și Gavrilă Rus”. rasunetul.ro (Răsunetul). Accesat în .
- Claudiu Pădurean (). „Mormântul eroilor Pașca și Rus, căutat de vânătorii de securiști”. romanialibera.ro (România Liberă). Accesat în .
- Ioana Lucacel; Mircea Crișan (). „O crimă ascunsă șase decenii: deshumarea eroului Pașca”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- Silvia Iliescu (). „Comunismul cu față inumană. Mărturii. Maramureș: Gheorghe Paṣca”. rador.ro (Radio România, Agenția de Presă). Accesat în . .
- Augustin Danci (). „Mărturii cutremurătoare despre viața lui Gheorghe Pașca, împușcat de Securitate la Bichigiu (Foto-Video)”. observatorbn.ro (Observator BN). Arhivat din original la . Accesat în .
- Valentin Șchiopu (). „Mai bine lunetist decât comunist”. pressone.ro (PressOne). Accesat în .
- B1TV (). „„Mai bine mor decât să mă predau călăilor comuniști!" Povestea fascinantă a omului care a ales libertatea și a devenit un proscris”. b1.ro. Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Fetea”:
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „5.1. Pădurile Fetea - Noul Săsesc (octombrie 1944-15 mai 1948).”. .
- Cezar Zugravu 2002, p. 81. .
- Prof. Mircea Drãgan-Noiștețeanu (august 2010). „Rezistența din Fetea Nasc și pe Hârtibaci Oameni!” (PDF). număr 51. www.primaria-agnita.ro (Gazeta hărtibaciului). p. 3. Arhivat din original (PDF) la . Accesat în . .
- Nicolae Balint (). „Cei ce au îmbrăcat cămașa morții (I) – Condamnați la moarte prin împușcare”. curentul.net (Curentul International). Accesat în .
- Gazeta de Maramureș (). „Rezistența armată anticomunistă”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- Nicolae Balint (). „Doua dintre gruparile de rezistenta anti-comunista”. cultural.bzi.ro (Bună Zia Iași). Accesat în .
- Nicolae Balint (). „Momente din rezistența anticomunistă – Odiseea unui mureșean racolat de CIA”. ziaruldemures.ro (Ziarul de Mureș). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre rezistența în Banat:
- Cicerone Ionițoiu 1993, p. capitol „Banatul o altă regiune mult frământată”, Partea a III-a: Mișcarea de rezistență din munții Banatului - 1. .
- Cicerone Ionițoiu 1993, p. capitol „Divizarea grupului de partizani după Pietrele Albe”, Partea a III-a: Mișcarea de rezistență din munții Banatului - 2. .
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „2. Banatul (1947-1962)”. .
- Atanasie Berzescu 1999, cartea completă. .
- Adrian Brișcă 2004, cartea completă. .
- Ileana Mateescu & Marcel Mateescu 2008, cartea completă. .
- Matei Tudor 1998, articol „Rezistența anticomunistă din Mehedinți”. .
- Emil Sebeșan, Ileana Silveanu 1998, articol „Rezistența din Banat 1949 vol I”. .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Organizația Națională Creștină de Luptă Împotriva Comunismului, Partizanii României Mari”:
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „2.5. Partizanii României Mari (septembrie 1948 - martie 1949).”. .
- Mircea Rusnac 2003, pp. 303-328, articol „Mișcarea de rezistență anticomunistă din Banat (1945-1953). Grupări principale”. .
- Dorin Dobrincu 2005, pp. 295-316, articol „Organizația Națională Creștină de Luptă Împotriva Comunismului Partizanii României Mare și planul de răsculare a Banatului (1948-1949)”. .
- Vladimir Tismăneanu 2009, p. 327, Dorin Dobrincu: „The discovery of a historiographical subject: anti-communist armed resistance in Romania”. .
- Florian Banu 2006, pp. 299-314, articol „Mișcarea de rezistență armată anticomunistă din România - între negare și hiperbolizare”. .
- Mircea Rusnac (). „Mircea Rusnac – Mișcarea de rezistență anticomunistă din Banat (1945-1953)”. istoriabanatului.wordpress.com (Blog Istoria Banatului). Accesat în .
- Gazeta de Maramureș (). „Rezistența armată anticomunistă”. gazetademaramures.ro (Gazeta de Maramureș). Accesat în .
- Viorel Rus. „Organizația anticomunistă „Partizanii României Mari" de pe șantierul Salva-Vișeu”. academia.edu (Academia.edu). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Grupul de la Teregova”:
- Cicerone Ionițoiu 1993, p. capitol „Banatul o altă regiune mult frământată”, Partea a III-a: Mișcarea de rezistență din munții Banatului - 1. .
- Cicerone Ionițoiu 1993, p. capitol „Divizarea grupului de partizani după Pietrele Albe”, Partea a III-a: Mișcarea de rezistență din munții Banatului - 2. .
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titluri „2.3. Grupul Spiru Blănaru (vara 1947 - martie 1949).” și „2.7. Grupul Gheorghe Ionescu din Teregova (1949 ‑1950).”. .
- Atanasie Berzescu 1999, cartea completă. .
- Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței. „25 iunie 1949 - sentința 1091 a Tribunalului Militar Timișoara - grupul de rezistență Spiru Blănaru”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în .
- Ana Lupu (). „Ziua Rezistenței Anticomuniste din Banat”. vestul.ro (Vestul). Accesat în .
- Ionuț Baias (). „Sfinții închisorilor Spiru Blănaru - erou și martir al rezistentei anticomuniste”. hotnews.ro (HotNews). Accesat în .
- Alexandru Pătrașcu (). „Spiru Blănaru”. despredemnitate.wordpress.com (Despre demnitate / Povestea unor oameni (aproape) necunoscuți). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Aurel Vernichescu și Ioan Târziu”:
- Cicerone Ionițoiu 1993, p. capitol „Urmările”, Partea a III-a: Mișcarea de rezistență din munții Banatului - 3. .
- Cicerone Ionițoiu 1993, p. capitol „Divizarea grupului de partizani după Pietrele Albe”, Partea a III-a: Mișcarea de rezistență din munții Banatului - 2. .
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titluri „2.1. Grupul colonelului Ion Uță (mai 1947 - noiembrie 1949).”, „2.2. Grupul Aurel Vernichescu (mai 1947 - martie 1949).”, „2.5. Partizanii României Mari (septembrie 1948 - martie 1949).”. .
- Cultural / Buna Ziua Iași (). „Victime ale regimului comunist din România”. cultural.bzi.ro (Bună Zia Iași). Accesat în .
- Mircea Rusnac (). „Mișcarea de rezistență anticomunistă din Banat (1945-1953) (8)”. vestul.ro (Vestul). Accesat în .
- Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței. „25 iunie 1949 - sentința 1091 a Tribunalului Militar Timișoara - grupul de rezistență Spiru Blănaru”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Petre (sau Petru) Ambruș”:
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „2.9. Grupul Petre Ambruș (1949-1950).”. .
- AFDPR (Asociația Foștilor Deținuți Politici din România) din Sighetu Marmației 2012, p. 5. .
- Mircea Rusnac (). „'Al doilea nivel' al mișcării de rezistență anticomunistă din Banat (1)”. vestul.ro (Vestul). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Dumitru Ișfănuț”:
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „2.1. Grupul colonelului Ion Uță (mai 1947 - noiembrie 1949).”. .
- Dorin Dobrincu 2005, pp. 193-215, articol „Rămășitele grupului Ion Uță: Formațiunile din Banat conduse de frații Duicu, Dumitru Mutașcu și Dumitru Ișfănuț (1949-1954)”. .
- Theodor Bărbulescu & Liviu Țăranu 2003, articol „Rezistența anticomunistă? Cazul colonelului I. Uță”. .
- ^ Reportaj al canalului de televiziune românesc Antena 3 despre Nicolae Ciurică, 80 de ani în 2013, care povestește despre lupta dusă împotriva comuniștilor, difuzat la 22/12/2013, seara - (reportaj complet).
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Nicolae Doran”:
- Cicerone Ionițoiu 1993, p. capitol „Grupul de partizani Nicolae Doran”, Partea a III-a: Mișcarea de rezistență din munții Banatului - 3. .
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „2.4. Grupul Nicolae Popovici ‑ Nicolae Doran (1948-1950).”. .
- Mircea Rusnac (). „'Al doilea nivel' al mișcării de rezistență anticomunistă din Banat (2)”. vestul.ro (Vestul). Accesat în .
- Evenimentul Zilei (). „Condamnat la moarte și uitare”. evz.ro (Evenimentul Zilei). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Dr Liviu Vuc”:
- Camelia Ivan Duică 2003, pp. 121-133, articol „Din istoria rezistenței anticomuniste din Banat. Organizația dr. Liviu Vuc (1948-1952)”. .
- Cicerone Ionițoiu 1993, p. capitol „Comuna Zorleanțul Mare de pe dealul Pogăniș luată cu asalt de securitate, miliție și grăniceri”, Partea a III-a: Mișcarea de rezistență din munții Banatului. .
- Dorin Dobrincu 2005, pp. 207 și 211, articol „Rămășitele grupului Ion Uță: Formațiunile din Banat conduse de frații Duicu, Dumitru Mutașcu și Dumitru Ișfănuț (1949-1954)”. .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Gheorghe Ungurașu”:
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „10.1. Grupul Gheorghe Ungurașu (septembrie 1947 - noiembrie 1948).”. .
- Claudiu Pădurean (). „Prabusirea centrului de comanda al rezistenței”. jurnalul.ro (Jurnalul Național). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Constantin Dan”:
- Cicerone Ionițoiu & 1995 și 1996, articol de Ion Gavrilă Ogoranu : „Rezistența anticomunistă din Munții Făgărașului (Note și studii comparative pe marginea documentelor din arhiva C.N.S.A.S.)”. .
- Dorin Dobrincu 2005, p. titlu „11. Grupul Constantin Dan”, pp. 179-181, articol „Formațiuni din rezistanța armată anticomunistă în sudul Moldovei (1945-1958)”. .
- Revista Memoria 2009, p. 241, articol „Unde sunt cei care nu mai sunt - ‘Catalogul’ celor uciși în temnițele comuniste”. .
- ^ Cărți, articole și documente despre rezistența în Bucovina:
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „1. BUCOVINA (1944-1958)”. .
- Adrian Brișcă & Radu Ciuceanu 1998. .
- Adrian Brișcă 2000. .
- Theodor Băbulescu & Liviu Țăranu 2003, pp. 284 și 286, articol „Existența cotidiană a unui 'bandit': cazul Vasile Motrescu”. .
- Dorin Dobrincu 2004, pp. 123-182, articol „Bucovineni contra sovietici. Rezistența armată antisovietică/anticomunistă din Bucovina (martie-august 1944 - iulie 1946)”. .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Constantin Cenușă”:
- Adrian Brișcă 1994, pp. 324-327, articol „Constantin Cenusa (1911-1964)”. .
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titluri „1.1.2. Apariția primelor grupuri de partizani antisovietici din România (mai 1944).”, „1.2.3. Grupul Constantin Cenușă, Vasile Motrescu și Cozma Pătrăucean[..]”. .
- Dorin Dobrincu 2005, pp. 451-481, articol „Nesupunere în Bucovina. Grupurile de rezistență armată anticomunistă Cenușă–Motrescu (1948-1951), Pătrăucean-Gherman și Cenușă-Pătrăucean 1948-1951”. .
- Dorin Dobrincu 2006, p. 182, titluri „3. Grupul Silvestru Harsmei”. .
- Părinte Silviu Cluci (). „Maria de Putna”. cidadededeus.wordpress.com (Blogul Cidade de Deus). Accesat în . .
- Bianca Pădurean; Loreana Dascălu; Teodora Nicolae. „Partizanii din munți: primul front anticomunist”. historia.ro (Historia). Arhivat din original la . Accesat în . .
- Marioara Cenușă (). „Începutu amarului. Epopeea lui Constantin Cenușă” (PDF). despredemnitate.files.wordpress.com (Despre demnitate / Povestea unor oameni (aproape) necunoscuți). Accesat în . .
- Cristina Pușcaș (). „Mărioară Cenușă”. memoriarezistentei.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în . .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Vasile Motrescu”:
- Adrian Brișcă 1994, pp. 93-116, articol „O zi din viața unui partizan. III / Documente privind viata cotidiana a partizanilor anticomunisti din Bucovina, 1944-1958”. .
- Adrian Brișcă 1995, pp. 83-104, articol „O zi din viața unui partizan. VI / Documente privind viata cotidiana a partizanilor anticomunisti din Bucovina, 1944-1958”. .
- Adrian Brișcă 1994, pp. 217-220, articol „Vasile Motrescu (1920-1958)”. .
- Theodor Băbulescu & Liviu Țăranu 2003, pp. 281-299, articol „Existența cotidiană a unui ‘bandit’: cazul Vasile Motrescu”. .
- Dorin Dobrincu 2005, pp. 451-481, articol „Nesupunere în Bucovina. Grupurile de rezistență armată anticomunistă Cenușă–Motrescu (1948-1951), Pătrăucean-Gherman și Cenușă-Pătrăucean 1948-1951”. .
- Adrian Brișcă 2005. .
- Serenela Ghițeanu 2007, articol „Cum e posibil sa fii erou?”. .
- Vladimir Tismăneanu 2009, pp. 317, 318 și 320, Dorin Dobrincu, The discovery of a historiographical subject: anti-communist armed resistance in Romania. .
- „Singur, în munți, de Sfintele Paști. Partizanul Vasile Motrescu: "Stau prigonit de frații mei trădători care și-au vândut țara și sufletele lor dracilor din Rusia"”. marturisitorii.ro (Mărturisitorii). . Accesat în . .
- Lucia Hossu-Longin 1991. .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Gheorghe Munteanu”:
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „1.2.4. Grupul colonelului Vasile Cârlan [...]”. .
- Dorin Dobrincu 2006, p. 188, titlu „9. Gheorghe Munteanu – fugar izolat”. .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Grigore Sandu”:
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „1.2.5. În urma trădării, la 14 și 16 decembrie 1949, [...]”. .
- Dorin Dobrincu 2005, pp. 33-48, articol „Rezistența armată anticomunistă din Bucovina: 'Gărzile Decebal' și grupul Grigore Sandu (1949)”. .
- Silvia Iliescu (). „Iarna partizanilor (III)”. rador.ro (Radio România, Agenția de Presă). Accesat în .
- Claudiu Pădurean (). „„Tarzan din Carpați", luptător anticomunist timp de 33 de ani”. romanialibera.ro (România Liberă). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Vasile Cămăruță”:
- Adrian Brișcă & Radu Ciuceanu 1998, p. 403. .
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „1.2.7. Partizanii învățătorului Vasile Cămăruță din Liteni (1949-1950).”. .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Gavril Vatamaniuc”:
- Gavril Vatamaniuc & Liana Petrescu 2016. .
- Constantin Hrehor 2002. .
- Adrian Brișcă 1993, pp. 89-98, articol „Rezistenta anticomunista din Bucovina. Lupta de la Bâtca Corbului, 18 ianuarie 1955. Încercare de reconstituire”. .
- Adrian Brișcă 1994, pp. 217-220, articol „Vasile Motrescu (1920-1958)”. .
- Adrian Brișcă 1994, pp. 93-116, articol „O zi din viața unui partizan. III / Documente privind viata cotidiana a partizanilor anticomunisti din Bucovina, 1944-1958”. .
- Adrian Brișcă 1995, pp. 83-104, articol „O zi din viața unui partizan. VI / Documente privind viata cotidiana a partizanilor anticomunisti din Bucovina, 1944-1958”. .
- Adrian Brișcă 1995, pp. 215-217, articol „Ion Chiraș (1903-1955)”. .
- Adrian Brișcă 1995, pp. 197-199, articol „Gheorghe Chiraș (1911-1955)”. .
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „1.2.9. Grupul de partizani Gavril Vatamaniuc (1949-1958).”. .
- Theodor Băbulescu & Liviu Țăranu 2003, pp. 281-299, articol „Existența cotidiană a unui 'bandit': cazul Vasile Motrescu”. .
- Georges Diener 2001, pp. 150-158, articol „Extraits d’entretien avec Gavril Vatamaniuc du 11 juin 1995 (réalisé et traduit par Georges Diener)”. .
- Dorin Dobrincu & 2003-2004, pp. 363-412, articol „Sfidarea Securității în Bucovina. Grupul de rezistență armată anticomunistă Gavril Vatamaniuc (1949-1958)”. .
- Pagini dedicate lui Gavril Vatamaniuc, publicate pe site-ul internet Despre demnitate: Alexandru Pătrașcu (). „Gavril Vatamaniuc”. despredemnitate.wordpress.com (Despre demnitate / Povestea unor oameni (aproape) necunoscuți). Accesat în . ; Alexandru Pătrașcu (). „Gavril Vatamaniuc (1924 – 2012)”. despredemnitate.wordpress.com (Despre demnitate / Povestea unor oameni (aproape) necunoscuți). Accesat în . ; Alexandru Pătrașcu (). „Semnele – O povestire de Paște”. despredemnitate.wordpress.com (Despre demnitate / Povestea unor oameni (aproape) necunoscuți). Accesat în . ; Alexandru Pătrașcu (). „Semnele celorlalți – O povestire din iad”. despredemnitate.wordpress.com (Despre demnitate / Povestea unor oameni (aproape) necunoscuți). Accesat în . .
- Ioan Roșca / Procesul comunismului 2008.
- TVR Internațional / Procesul comunismului 2009. .
- Fundația Ion Gavrilă Ogoranu 2011. .
- Fundația Creștină Părintele Arsenie Boca 2010. .
- Cristina Hurdubaia (). „Singurul supraviețuitor: mit în manualul de istorie”. jurnalul.ro (Jurnalul Național).
- Claudiu Pădurean (). „A murit eroul din Bucovina. Află povestea lui Gavril Vatamaniuc, omul care s-a opus comunismului cu arma în mână”. romanialibera.ro (România Liberă). Accesat în .
- Vasile Surcel (). „S-a dus și Gavril Vatamaniuc, eroul rezistenței anti-comuniste din Bucovina”. curentul.ro (Curentul). Accesat în .
- România Liberă (). „Află povestea atacului securiștilor la Bâtca Corbului din 1955, spusă de Gavril Vatamaniuc, unul din liderii rezistenței anticomuniste”. romanialibera.ro (România Liberă). Accesat în .
- ^ Adrian Brișcă 1993, p. 188-189, articol „Ion Vatamaniuc (1903-1992)”. .
- ^ Adrian Brișcă 1995, pp. 215-217, articol „Ion Chiraș (1903-1955)”. .
- ^ Adrian Brișcă 1995, pp. 197-199, articol „Gheorghe Chiraș (1911-1955)”. .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Vladimir Macoveiciuc”:
- Constantin Hrehor 2002. .
- Andrei Miroiu 2016, p. 39. .
- Adrian Brișcă 1994, pp. 240-242, articol „Vladimir Macoveiciuc (1905-1946)”. .
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titluri „1.2.1. Grupul Vladimir Macoveiciuc”, „1.2.2. Grupul Ovidiu Găină”. .
- Theodor Băbulescu & Liviu Țăranu 2003, pp. 285 și 293, articol „Existența cotidiană a unui ‘bandit’: cazul Vasile Motrescu”. .
- Dorin Dobrincu 2004, pp. 160-173, articol „Bucovineni contra sovietici. Rezistența armată antisovietică/anticomunistă din Bucovina (martie-august 1944 - iulie 1946)”. .
- Lucia Hossu-Longin 2011, articol „Măturile de la Tescani”. .
- Alexandru Pătrașcu (). „Povestea Crăciunului lui Vladimir Macoveiciuc”. despredemnitate.wordpress.com (Despre demnitate / Povestea unor oameni (aproape) necunoscuți). Accesat în . .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Silvestru Hazmei”:
- Cicerone Ionițoiu & 1995 și 1996, articol de Ion Gavrilă Ogoranu : „Rezistența anticomunistă din Munții Făgărașului (Note și studii comparative pe marginea documentelor din arhiva C.N.S.A.S.)”. .
- Dorin Dobrincu 2006, pp. 181-184, titlu „3. Grupul Silvestru Harsmei”. .
- AFDPR (Asociația Foștilor Deținuți Politici din România) din Sighetu Marmației 2012, p. 5. .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Gărzile lui Decebal”:
- Cicerone Ionițoiu 1993, Partea VII-a: Bucovinenii încep lupta. .
- Radu Ciuceanu, Octavian Roske & Cristian Troncotă 2001, pp. 138-147, document 2. .
- George Enache & Adrian Nicolae Petcu 2001, pp. 108-136, Biserica Ortodoxă Română și Securitatea. Note de lectură. .
- Trei articole de Adrian Nicolae Petcu, despre preoții implicați în gruparea de rezistență Gărzile lui Decebal, publicate în Ziarul Lumina: Adrian Nicolae Petcu (). „Clericii anticomuniști din „Gărzile lui Decebal" (I)”. ziarullumina.ro (Ziarul Lumina). Arhivat din original la . Accesat în . ; Adrian Nicolae Petcu (). „Clericii anticomuniști din „Gărzile lui Decebal" (II)”. ziarullumina.ro (Ziarul Lumina). Arhivat din original la . Accesat în . ; Adrian Nicolae Petcu (). „Clericii anticomuniști din „Gărzile lui Decebal" (III)”. ziarullumina.ro (Ziarul Lumina). Arhivat din original la . Accesat în .
- Patriarhia Română - Ziarul Lumina (). „Clerici și mărturisitori urmăriți și arestați de Securitate - Gărzile lui Decebal”. Album foto. ziarullumina.ro (Ziarul Lumina). Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre preotul Filaret Gămălău:
- George Enache & Adrian Nicolae Petcu 2001, p. 121, Biserica Ortodoxă Română și Securitatea. Note de lectură. .
- Nicolae Băciuț (aprilie 2006). „Părintele Filaret Gămălău - condamnat la moarte pentru "vina" de a salva viața unui soldat”. Interviu realizat de Nicolae Băciuț, publicat cu titlul „Nichifor - Poezia detenției, detenția poeziei” în suplimentul literar al Mesagerului de Bistrița din aprilie 2006, pagină 3. fericiticeiprigoniti.net (Fericiți cei Prigoniți). Accesat în .
- Petru Baciu (aprilie 2004). „Părintele Filaret Gămălău - în lanțuri pentru Hristos”. Extras de Răstigniri ascunse. Mărturii, Vol. I, Editura Fundația Culturală Buna-Vestire, 2004, pp. 220-222. fericiticeiprigoniti.net (Fericiți cei Prigoniți). Accesat în .
- Ion Antohe (). „Călugărul Filaret Gămălău - om blând și cucernic”. Extras de Răstigniri în România după Ialta, Editura Albatros, București, 1995, p. 340. fericiticeiprigoniti.net (Fericiți cei Prigoniți). Accesat în .
- Grigore Caraza. „Filaret Gămălău un preot cu o mare trăire duhovnicească”. fericiticeiprigoniti.net (Fericiți cei Prigoniți). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre Jenică Arnăutu:
- Lucia Hossu-Longin 2013. .
- Virgil Burlă; Ionel Stoica (). „Victima înfruntă Călăul în instanță. Singurul supraviețuitor de la Râmnicu-Sărat este față în față cu Torționarul Vișinescu!”. Articol despre torționarul Jenică Arnăutu: Vișinescu, judecat pentru crimă împotriva umanității. evz.ro (Evenimentul Zilei). Accesat în .
- Attila Biro (). „Lista torționarilor care traiesc. Reacția unuia dintre cei doi supraviețuitori de la Râmnicu Sărat, când Gândul i-a arătat poza la zi a lui Vișinescu”. articol si interviu de Valentin Cristea, coleg de celulă de Jenică Arnăutu și martor al agoniei sale. gandul.info (Gândul). Accesat în .
- ^ Mihai Timaru 1995, pp. 228-233, articol „Lupta de rezistență anticomunistă în munții Vrancei”. .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Vrancea sau Paragină”:
- Cicerone Ionițoiu 1993, p. capitol „Vrancea”, Partea a X-a: Moldova pe drumul crucii. Vrancea. Parașutiștii. Berna.. .
- Mihai Timaru 1998, p. 261, articol „Amintiri despre grupul Paragină”. .
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „4.1. Grupul Paragină (grupul Vrancea) (1948-1953).”. .
- Laura Stancu & Liviu Burlacu 2001, pp. 146-153, articol „Organizația de rezistență 'Paragină' în atenția Securității”. .
- Vasile Surcel (). „Eroii din Vrancea: Paragină și Timaru”. jurnalul.ro (Jurnalul Național). Accesat în .
- Cezarina Barzoi; Ionuț Baias (). „Părintele Evghenie Hulea, călugărul-partizan din grupul Paragină”. hotnews.ro (HotNews). Accesat în .
- Valentin Muscă (). „Ion Paragină, sufletul luptei anticomuniste din Vrancea”. ziaruldevrancea.ro (Ziarul de Vrancea). Accesat în .
- Felicia Simon (). „Mărturisiri Mihai Timaru, destinul unui ofițer al Armatei regale”. cuvantul-liber.ro (Cuvântul Liber). p. număr 175. Arhivat din original la . Accesat în .
- Silvia Iliescu (). „Comunismul cu față inumană. Mărturii. Vrancea: Grupul fraților Paragină”. rador.ro (Radio România, Agenția de Presă). Accesat în .
- Lucia Hossu-Longin 1991. .
- ^ Mihai Timaru 2000. .
- ^ Mihai Timaru 1997. .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Gheorghe Militaru”:
- Cicerone Ionițoiu 1993, p. capitol „Vrancea”, Partea a X-a: Moldova pe drumul crucii. Vrancea. Parașutiștii. Berna.. .
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlul „4.2. Grupul Gheorghe Militaru (Dumitrești - Vrancea) (1948-1950).”. .
- Sebastian Oancea (). „Rezistenta din munții Vrancei - fresca luptei antisovietizare”. ziaruldeiasi.ro (Ziarul de Iași). Accesat în .
- Adrian Nicolae Petcu (). „Închisorile părintelui Sebastian Popescu din Dumitrești, județul Râmnicu Sărat”. ziarullumina.ro (Ziarul Lumina). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Mâna Albă”:
- Adrian Brișcă 1999, pp. 42-67, titlu „4.4. Grupul Mândrișteanu-Vrancea (1951)”. .
- Dorin Dobrincu 2005, p. titlu „15. Organizația Mâna Albă”; pagini 188-189, articol „Formațiuni din rezistanța armată anticomunistă în sudul Moldovei (1945-1958)”. .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Organizația Vlad Țepeș II (Vrancea)”:
- Dorin Dobrincu 2010, pp. 103-145, articol „Rezistența armată anticomunistă din Vrancea. Organizația ‘Vlad Țepeș II’ (1949-1950)”. .
- Oana Mateescu 2011, articol „Losing the Phenomenon: Time and Indeterminacy in the Practice of Anthrohistory”. . Incertitudinile merită subliniate, față de realitatea calității de rezistent a lui Victor Lupșa, considerat un trădător sau un securist manipulator de unii, dar și ca un veritabil rezistent de către alții.
- AFDPR (Asociația Foștilor Deținuți Politici din România) de Sighetu Marmației 2012, p. 5. .
- AFDPR (Asociația Foștilor Deținuți Politici din România) de Sighetu Marmației 2013, pp. 2-4. .
- Dorin Dobrincu 2005, ziarullumina.ro (Ziarul Lumina).
- Ștefan Borcea (). „Umilințele la care au fost supuși luptătorii anticomuniști din munți. „De Paște, ne dădeau cu fecale la gură, în loc de anafură, iar urina era agheasmă"”. adevarul.ro (Adevărul). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „General Ion Carlaonț”:
- Cicerone Ionițoiu 1993, p. capitol „Pregătiri de luptă și la Craiova”, Partea a IV-a: Alecu ia conducerea mișcării de rezistență. Pregătiri de luptă și la Craiova. Maramureșul prezent în lupta pentru libertate.. .
- Gheorghe Gorun 2008. .
- Cornel Șomâcu (). „Despre rezistența anticomunistă în județul Gorj”. verticalonline.ro (Vertical). Accesat în .
- ziarul Adevărul / Radu Ciuceanu (). „Interviu cu istoric Radu Ciuceanu 'Dacă Stalin mai trăia scăpam de comuniști'”. adevarul.ro (Adevărul). Accesat în .
- Ziariști online (). „La mulți ani Profesorului Radu Ciuceanu la 86 de ani! "Reperele mele, pline de lumină, sunt anii de tinerețe când am pus mâna pe armă și m-am împotrivit regimului comunist și năimiților săi"”. adevarul.ro (Adevărul). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Căpitan Grigore Brâncuși”:
- Cicerone Ionițoiu 1993, p. capitol „Organizația de rezistență din județul Gorj”, Partea a IV-a: Alecu ia conducerea mișcării de rezistență. Pregătiri de luptă și la Craiova. Maramureșul prezent în lupta pentru libertate.. .
- Alin Ion (). „Vărul marelui sculptor Constantin Brâncuși, ajuns unul dintre liderii importanți ai rezistenței anticomuniste”. adevarul.ro (Adevărul). Accesat în .
- ^ Cărți, articole și documente despre grupul „Partizanii de la Arnota”:
- Monica Grigore 2003, pp. 102-103, articol „Grupul Arnota – un episod al rezistenței anticomuniste românești din nordul Olteniei”. .
- Florian Banu 2006, pp. 299-314 (p.15 din pdf), articol „Mișcarea de rezistență armată anticomunistă din România - între negare și hiperbolizare”. .
- Puica Buhoci 2010, articol „Istorie și frauda (I). Caz Penal: cum au dispărut documente incriminatorii din Arhivele C.N.S.A.S. Un furt “garantat” de Academia Cațavencu. Documente”. .
- Puica Buhoci 2011, Istorie și frauda (II). Cum a dispărut o delațiune din Arhiva C.N.S.A.S pentru a se deschide apoi un proces de calomnie. .
- Dumitru Lăcătușu (septembrie 2008). „Sorin Oane, Istoria județului Vâlcea: 1945-1965. Un studiu de caz, Editura Conphys, Râmnicu Vâlcea, 2007”. iiccr.ro (IICCMER). Arhivat din original în . Accesat în . Mentenanță CS1: URL impropriu (link)
- Istoria locală@biblioteca ta publică (). „Vâlcea în regimul Gheorghe Gheorghiu-Dej (1948-1965)”. O uniune a bibliotecilor publice din județele Bihor, Brăila, Cluj, Vâlcea și Suceava, un proiect susținut de Universitatea din Illinois (SUA). istorielocala.ro (Istoria locală). Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ Marian Cojoc 2004. .
- ^ Zoe Rădulescu 1995, pp. 218-223, articol „Rezistența anticomunistă din munții Babadag”. .
- ^ Prin încheierea Tratatului de pace de la Paris, în 1947, între România și URSS, Basarabia (plus Ținutul Herța și Bucovina de Nord) de drept a trecut în mâinile sovietice.
- ^ Gheorghe Onișoru 2003. .
- ^ a b c Statistici extrase dintr-un raport al Direcției Generale a Securității Poporului, din 1951: pe un eșantion de 804 persoane arestate ca membru sau susținător al unuia dintre cele 17 grupări de rezistenți din munți:
- - Georges Diener 2001, p. 137, articol „Résistance populaire et maquis en Roumanie (1945-1965)”. .
- - Florian Banu 2006, pp. 299-314, articol „Mișcarea de rezistență armată anticomunistă din România - între negare și hiperbolizare”. .
- ^ Vladimir Tismăneanu 2009, pp. 334-335, Dorin Dobrincu: „The discovery of a historiographical subject: anti-communist armed resistance in Romania”. .
- ^ Vladimir Tismăneanu 2009, pp. 331-332, Dorin Dobrincu: „The discovery of a historiographical subject: anti-communist armed resistance in Romania”. .
- ^ Toate studiile și articolele majore pe subiectul rezistenței ajung la aceeași constatare: chiar dacă au avut loc întruniri la București sau în alte orașe mari, nu s-a putut iniția și dezvolta nici o mișcare organizată în altă parte decât în pădurile dese din munți:
- Cicerone Ionițoiu 1993. .
- Nicolae Ciolacu 1994. .
- Cicerone Ionițoiu & 1995 și 1996. .
- Întreaga serie de cele 7 cărți scrise de Ion Gavrilă Ogoranu, ale căror primii dintre aceștia: Ion Gavrilă Ogoranu 1995. .
- Adrian Brișcă & Radu Ciuceanu 1998. .
- Dennis Deletant 1999, pp. 225-234, capitol 10. .
- Adrian Brișcă 1999. , precum și numeroase articole ale aceluiași autor despre Rezistența pe regiuni.
- Atanasie Berzescu 1999. .
- Radu Ciuceanu, Octavian Roske & Cristian Troncotă 2001. .
- Georges Diener 2001. .
- Cezar Zugravu 2002. .
- Constantin Hrehor 2002. .
- Florica Dobre (Coord.) 2003. .
- Consiliul Național pentru Studierea Arhivelor Securității (C.N.S.A.S) & Gheorghe Onișoru. .
- Marian Cojoc 2004. .
- Dorin Dobrincu 2006. , precum și numeroase articole ale aceluiași autor despre Rezistența pe regiuni.
- Vladimir Tismăneanu 2009, pp. 312-313, Dorin Dobrincu: „The discovery of a historiographical subject: anti-communist armed resistance in Romania”. .
- Ștefan Bellu 2009. .
- Andrei Miroiu 2016, p. 39. .
- William Totok & Elena-Irina Macovei 2016. .
- ^ Claudia Dobre 2006, articol „Rezistența anticomunistă în România: memorie și istorie”. .
- ^ a b Consiliul Național pentru Studierea Arhivelor Securității (C.N.S.A.S) & Gheorghe Onișoru (coordinator) 2001. .
- ^ Stéphane Courtois 2002, capitol „Le système répressif communiste en Roumanie”. .
- ^ Paula Ivan 2009, pp. 225-236, articol „Formele de represiune a rezistenței anticomuniste în memoria colectivă (I)”. .
- ^ Andrei Miroiu 2010, p. 682, articol „Wiping Out ‘The Bandits’: Romanian Counterinsurgency Strategies in the Early Communist Period”. .
- ^ Florian Banu 2003, articol „Metode utilizate de securitate pentru lichidarea grupurilor de rezistență din munți (1948 – 1958)”. .
- ^ Jipa Rotaru, 2006 & capitol „Grupul Mandea. Între legendă și adevăr”. .
- ^ Silviu B. Moldovan & Mihai Demetriade 2008. .
- ^ Referințe bibliografice și articole redactate în franceză, ce aduc lămuriri asupra „gulagului românesc”:
- Oana Orlea 1992. .
- Dennis Deletant 1995, pp. 264-267. .
- Romulus Rusan 2007. .
- Claudia-Florentina Dobre 2013. .
- Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței; Romulus Rusan. „Geografia și cronologia Gulagului românesc de Romulus Rusan”. memorialsighet.ro (Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței). Accesat în .
- Atelier international des usages publics du passé. „Chronologie sommaire de la répression mise en place sous le régime communiste en Roumanie” (PDF) (în franceză). anciensiteusagespublicsdupasse.ehess.fr (Usages publics du passé). Arhivat din original (PDF) la . Accesat în .
- ^ Referințe bibliografice și documentare asupra crimelor Securității:
- Mirel Bran 2009. .
- IICCMER 2013, articol „Campaniile de arheologie contemporană ale IICCMER - Dezgropînd crimele comunismului”. .
- IICCMER. „Pagini din arhiva IICCMER despre exhumarile unor victime ale Securității realizate până în prezent”. Pagini Arhive evenimentelor a Institutului de Investigare a Crimelor Comunismului și Memoria Exilului Românesc (IICCMER). iiccr.ro (IICCMER). Arhivat din original la . Accesat în . .
- IICCMER. „Pagini din arhiva IICCMER despre anchetele speciale realizate până în prezent”. Pagină „Investigații speciale” a Institutului de Investigare a Crimelor Comunismului și Memoria Exilului Românesc (IICCMER). iiccr.ro (IICCMER). Arhivat din original la . Accesat în . .
- ^ Mirel Bran 2008. .
- ^ „Povestea tragica a celor care și-au găsit sfârșitul în clădirea în care astăzi copiii clujeni fac diverse activități extrașcolare”. cultural.bzi.ro (Bună Zia Iași). . Accesat în . .
- ^ Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței (). „Adriana Georgescu”. Fundația Academia Civică. Accesat în . și Memorialul Victimelor Comunismului și al Rezistenței (). „ADRIANA GEORGESCU (1920-2005)”. Fundația Academia Civică. Accesat în . .
- ^ Adriana Georgescu-Cosmovici 1951. .
- ^ a b Dennis Deletant 1999, pp. 122-123. .
- ^ Dosarul IICCMER despre Alexandru Nicolschi : IICCMER, Mihai Burcea & Marius Stan 2011, pp. 13-14. .
- ^ a b Abia foarte recent începând cu 2013 (cu câteva rare excepții în anii 1990) și sub presiunea presei și a asociațiilor de apărare a victimelor comunismului au fost începute anchete asupra unui număr mic de torționari, printre care Nicolschi, un asasin în uniformă:
- Florian Banu 2003, articol „‘Strămoșii’ Securității - structuri de poliție politică din România în perioada 23 august 1944-30 august 1948”. .
- Attila Biro (). „Lista torționarilor care trăiesc. Radiografia completă a Gulagului românesc - 35 de torționari ai regimului comunist sunt acum anchetați”. gandul.info (Gândul). Accesat în . .
- Ca urmare a reportajului din „Memorialul durerii” despre Alexandru Nicolschi (pe numele său real Boris Grunberg), difuzat în 1991 (Lucia Hossu-Longin 1991. ), și la sesizarea Asociației foștilor deținuți politici din România (AFDPR), Procurorul General deschide o anchetă penală în cazul fostului securist, în toamna aceluiași an. Nicolschi a fost printre puținii anchetați de justiție, dar procesul nu a ajuns nici măcar până la prima înfățișare, căci securistul Alexandru Nicolschi a decedat cu o zi înainte, pe 16 aprilie 1992. Conform unui articol scris de Vladimir Tismăneanu și apărut pe Contributors.ro la 11/05/2011, generalul Nicolschi a fost unul dintre cei mai îngrozitori torționari ai sistemului comunist: Vladimir Tismâneanu (). „Macabrul general Nicolschi : O viata dedicata crimei”. contributors.ro (Contributors.ro). Accesat în . .
- Dosarul complet al torționarului poate fi consultat la IICMER (Institutului de Investigare a Crimelor Comunismului și Memoria Exilului Românesc), publicat la 25/03/2011, unde se găsește și un studiu realizat de același institut: IICCMER, Mihai Burcea & Marius Stan 2011. .
- ^ Documente și articole ce acuză Securitatea pentru metodele sale de eliminare fizică extrajudiciară a opozanților regimului:
- IICCMER. „Paginile IICCMER arhive despre execuțiile extrajudiciare efectuate de Securitate - 1”. iiccr.ro (IICCMER). Arhivat din original la . Accesat în . și IICCMER. „Paginile IICCMER arhive despre execuțiile extrajudiciare efectuate de Securitate - 2”. iiccr.ro (IICCMER). Arhivat din original la . Accesat în . .
- Redacția (). „Zeci de partizani uciși de securitate, îngropați pe dealurile Lugojului”. nasul.tv (Nașul TV). Accesat în . .
- Vasile Surcel (). „Ucigașii Securității: vânătorii de partizani de la Serviciul 4 'Bande'”. cotidianul.ro (Cotidianul). Accesat în . .
- Sinziana Ionescu (). „Morții de pe Dealul Viilor. Partizanii executați de faimosul maior Alimănescu pentru că s-au împotrivit comunismului”. adevarul.ro (Adevărul). Accesat în . .
- ^ Elisabeta Rizea & Cornel Drăgoi 2010. .
- ^ Ion Gavrilă Ogoranu, Brazii se frâng, dar nu se îndoiesc (Brazii de frâng, dar nu se îndoiesc), Vol.I, Editura Marineasa, 1993, p. 304, ISBN: 978-973-95729-4-1.
- ^ Lucrări și articole descriind rolul central al Securității în eliminarea mișcărilor de rezistență:
- Florica Dobre (Coord.) 2003, p. 15. .
- Liviu Țăranu 2004, p. 297, articol „Evoluția Trupelor de Securitate în cadrul Structurilor MAI (1949-1989)”. .
- Marius Oprea 2006, p. 24, articol „Securitatea și moștenirea sa”. .
- Paula Ivan 2009, pp. 221 și 225, articol „Formele de represiune a rezistenței anticomuniste în memoria colectivă (I)”. .
- ^ „45 années de dictature condamnées en Roumanie” [45 de ani de dictatură, condamnați în România] (în franceză). lexpress.fr (L'Express). . Accesat în . .
- ^ Revocări și numiri politice ale șefilor de instituții românești legate de studiile pe tema comunismului, cât și principalele proteste sau polemici pe tema aceasta:
- La 13/02/2010: Cristian Preda consideră că scandalul provocat de istoricul Marius Oprea nu se referă la interpretarea comunismului, ci la poziția instituțională pe care o ocupă acesta în cadrul unei structuri guvernamentale, mai exact la conducerea Institutului de Cercetare privind Crimele Comunismului: Camelia Badea (). „C. Preda: Marius Oprea apară eternizarea sa într-un post creat de PNL pentru el”. ziare.com (Ziare.com). Accesat în .
- La 04/03/2010: Marius Oprea este demis din postul pe care îl ocupa în fruntea IICCMER. Guvernul decide reorganizarea IICCMER. Este a doua intervenție a executivului român după fuziunea din 2009, când IICCR a fuzionat cu Institutul Memoriei Exilului Românesc. Articol de Alina Neagu pe ziarul HotNews.ro, la 28/02/2010 - Marius Oprea: Am aflat din Monitorul Oficial ca am fost demis de la Institutul pentru Investigarea Crimelor Comunismului, ma așteptam la asta. Decizia provoacă numeroase proteste din partea unor personalități ale societății civile: Asociația Pro Democrația, Active Watch - Agenția pentru Monitorizarea Presei, Transparency International România și Centrul de Resurse Juridice : Observator cultural 2010, articol „Marius Oprea a fost demis din fruntea IICCMER!”.
- La 23/05/2012: Destituirea lui Vladimir Tismăneanu din postul de Președinte al Consiliului Științific al IICCMER și a lui Ioan Stanomir, Președinte executiv, de către Prim-ministrul Victor Ponta. Președinția Institutului este încredințată de Ponta istoricului Dan-Andrei Muraru : Corina Ionel (). „Tismaneanu și Ioan Stanomir, îndepărtați de la conducerea Institutului de Investigare a Crimelor Comunismului. Remus Cernea și Liviu Harbuz, consilieri de stat”. hotnews.ro (HotNews). Accesat în .
- La 15/06/2012: Liberalul Marius Oprea, recent numit Director al IICCMER, a declarat vineri că regretă schimbarea lui Dorin Dobrincu de la conducerea Arhivelor Naționale. Din punctul lui de vedere, Dobrincu a deranjat pentru că a deschis arhivele regimului comunist: Ovidiu Albu (). „Marius Oprea: Dobrincu a deranjat pentru ca a deschis arhivele regimului comunist”. ziare.com (Ziare.com). Accesat în . .
- La 15/06/2012: coaliția USL continuă epurările: istoricul Dorin Dobrincu este demis de la conducerea Arhivelor Naționale fără niciun fel de explicații. Fusese numit în această funcție în 2007, de către guvernul Tăriceanu: Ovidiu Albu (). „USL continua epurările : Dobrincu, demis fără explicații de la Arhivele Naționale”. ziare.com (Ziare.com). Accesat în .
- La 18/12/2012: Angajați ai IICCMER se plâng de faptul că directorul institutului i-a amenințat cu moartea și i-a supus la tratamente discreționare. Ei reproșează, de asemenea, lipsa unei strategii de cercetare și de investigare pe termen mediu și lung, dar și lipsa unei strategii manageriale: Andreea Udrea (). „Angajații IICCMER se plâng de amenințări cu moartea și tratamente discreționare din partea conducerii instituției”. evz.ro (Evenimentul Zilei). Accesat în .
- La 26/03/2013: Scrisori deschise ale salariaților IICCMER care cer demisia Președintelui, pe care îl acuză de practici abuzive și discriminatorii, ca reacție la o scrisoare trimisă anterior conducerii de reprezentanții personalului, în decembrie 2012. Andrei Muraru este acuzat de autoritarism, căci pare să fie inițiatorul multor demersuri ilegale în domeniul dreptului muncii. Angajații au depus o plângere penală împotriva a doi membri din conducere, acuzați că au făcut uz de violență verbală și fizică: Cezara Ionescu (). „Angajații IICCMER cer DEMISIA președintelui executiv al institutului”. romanialibera.ro (România Liberă). Accesat în .
- La 13/06/2013: Comunicat privind protestul angajaților IICCMER împotriva Președintelui Andrei Murar. Acesta este acuzat că încalcă drepturile salariaților și ale sindicatului, pentru a face din IICCMER un fief personal, în serviciul propriilor ambiții politice: Cezara Ionescu (). „Despre Andrei Muraru, șeful de la IICCMER”. lapunkt.ro (LaPunkt.ro). Accesat în .
- La 16/10/2013: Răsturnare de situație surprinzătoare: istoricul și directorul IICCMER apără un fost securist, pe care îl denunțase cu 9 ani în urmă. Explicația se află în lectura politică a evenimentelor: Oprea este membru al PNL, aliat cu PSD în cadrul USL, formațiune căreia îi aparține fostul securist: Brasov News (). „Un caz incredibil de trist: Marius Oprea, aparatorul securistului tortionar Paraschiv”. brasovnews.blogspot.ie (BrasovNews). Accesat în . , precum și articolul în reviste Revista 22 Revista 22 2013, articol „Marius Oprea apară în instantă securiștii. Istoricul a pledat ca martor în favorea fostului ofițer Nicolae Paraschiv”.
- ^ Instituții fragilizate de dependența lor politică:
- La 03/04/2006: Crearea IICCR și desecretizarea arhivelor Securității răspund mai degrabă unor manevre politice decât unei dorințe reale de a privi trecutul în față și de a face lumină asupra moștenirii comuniste din România: Ion Cristoiu (). „Politicianismul anticomunismului”. jurnalul.ro (Jurnalul Național). Accesat în . .
- La 09/03/2010: Înlocuirea, prin decizie guvernamentală, a lui Marius Oprea la conducerea IICCMER, cu Vladimir Tismăneanu, alături de unele modificări în statutul instituției provoacă o undă de șoc în apele tulburi ale jurnalismului românesc. Implicarea statului în funcționarea unei instituții de acest tip este o greșeală, astfel de instituții ar trebui să funcționeze sub egida Academiei Române sau a Universității: Andrei Cornea 2010, articol „Anticomuniști cu un singur ochi”. .
- La 23/10/2013: institutele de cercetare sunt manipulate de puterea politică și se complace în efecte produse de anunțuri nefundamentate, transmise de media în căutare de senzațional. Munca din domeniul istoriei și al memoriei este discreditată. Ca răspuns la o listă cu 35 de nume despre care IICMER a vorbit, dar pe care refuză să le facă publice, autorul dă o listă exactă cu 35 de responsabili reali din sistemul penitenciar și de reprimare al regimului comunist român: Mihai Burcea (). „IICCMER și politica de partid a memoriei. Memoria noastră : utilizare bună vs. utilizare rea”. Mihai Burcea este istoric cercetător (Doctorand la facultatea de Istorie a Universității București și co-autor al volumelor I și II din „Dicționar al ofițerilor și angajaților civili ai Direcției Generale a Penitenciarelor: aparatul central 1948-1989”). contributors.ro (Contributors.cro). Accesat în . .
- ^ Cărții și Articole ce subliniază absența schimbării în societatea românească și imunitatea de care beneficiază foștii membrii de Securitate, unii dintre ei ocupând în 2014 funcții politice importante:
- Marius Oprea 2005, articol „Intelectuali hartuiți de Securitate?”. .
- Ion Longin Popescu (). „ROUMANIE. La révolution n'a pas eu lieu” [România. Revoluția n-a avut loc]. A fost nevoie de greva foamei ținută de un om hotărât pentru ca să asistăm la ridicarea unui colț al vălului ce acoperă responsabilitatea pentru morții din 1989, un adevăr care sperie un număr important de oameni dintre cei care ocupă funcții publice chiar și azi. Acești instigatori, complici și criminali din decembrie 1989, dintre care unii sunt încă în posturi de decizie, influențează de ani de zile desfășurarea anchetelor. Articolul lui Ion Longin Popescu, apărut în Formula AS și tradus din română (în franceză). courrierinternational.com (Courrier international). Accesat în . - Ion Longin Popescu (). „Dupa 20 de ani..” (în franceză). formulaas.ro (Fomula AS). Accesat în .
- Agerpres / Marius Oprea (Interview) (). „INTERVIU Marius Oprea: Criminalii trăiesc printre noi. Vișinescu e un peștișor într-un ocean”. Istoricul Marius Oprea consideră că este nevoie de un program național care să ducă la bun sfârșit investigațiile cu privire la crimele comunismului. Oprea subliniază că trebuie să știm ceea ce s-a întâmplat tocmai pentru cei care au murit din cauza comunismului:
. agerpres.ro (Agenția Națională de Presă AGERPRES). Arhivat din original la . Accesat în .„Dacă nu facem asta, suntem pierduți. Ne vom pierde identitatea națională și încrederea în patrie. ”—Marius Oprea - Ovidiu Albu (). „Rușinea care apasă Brașovul. Revolta de la 15 noiembrie 1987, comemorată cu un securist torționar în fruntea orașului”. evz.ro (Evenimentul Zilei). Accesat în .
- ^ Reciclarea securiștilor în societatea românească:
- Marius Oprea 2004. .
- Adevărul / Marius Oprea (Interview) (). „Marius Oprea: „Suntem conduși de circa 10.000 de ticăloși"”. Istoricul consideră că în ultimii 20 de ani comunismul s-a privatizat și avansează cifra de 10 000 de nemernici care încă profită de privilegiile dobândite înainte de 1989. (în franceză). adevarul.ro (Adevărul). Accesat în .
- ^ Privatizarea comunismului în România:
- Evenimentul Zilei / Marius Oprea (Interview) (). „Privatizarea comunismului”. Istoricul Marius Oprea, față în față cu Laurențiu Ciocazanu și Ovidiu Nahoi. Istoricul specializat în studiul comunismului afirmă că, din punct de vedere al dezbaterilor privitoare la trecutul recent, România se află la nivelul Cehiei și al Ungariei din 1995. Copiii securiștilor sunt acum marii patroni din România. Am asistat la un proces de privatizare a comunismului. Ei au pus la punct un transfer extrem de ingenios al bogăției națiunii către propriile lor buzunare. Lucrurile s-au întâmplat ca în Rusia, prin metoda MEBO (Management Employee Buyouts), metodă grației căreia a luat naștere oligarhia din fosta URSS. Iliescu nu a inventat nimic. evz.ro (Evenimentul Zilei). Accesat în .
- Arielle Thedrel (). „La mémoire refoulée de la Roumanie” [Memoria refulată a României]. Între o revoluție trucată și o cultură a imunității, a douăzecea aniversare a căderii comunismului suscită foarte puțin interes în România. „Ne rămâne o muncă de memorie enormă și nu cred că suntem gata să o facem. La începutul secolul XX, un francez a declarat că România se situa la porțile Orientului, unde nimic nu este luat în serios. Observația mi se pare în continuare de actualitate.”. lefigaro.fr (Le Figaro). Accesat în .
- Marius Oprea (). „L'Institut pour l'investigation des crimes du régime communiste roumain, par Marius Oprea, directeur de l'Institut, historien et conseiller d'État pour les questions de Sécurité nationale roumaine” [IICCMER, de Marius Oprea, director al Institutului, istoric și consilier de stat pentru problemele de securitate națională din România]. În decembrie 2005, guvernul român a decis crearea unui Institut pentru investigarea crimelor regimului comunist. Directorul acestui institut prezintă condițiile în care s-a născut instituția și obiectivele ei. Institutul va încerca, prin mijloace specifice, să aducă laolaltă morala și politica. Pentru că în 2006, în toate partidele politice din România, predomină foștii activiști ai Partidului comunist și membrii Securității. În perspectiva candidaturii României la Uniunea Europeană, este important ca activitățile acestui Institut să fie cunoscute. Acest text face parte dintr-o conferință susținută de Marius Oprea la Institutul Cultural Român din Paris, la 25 ianuarie 2006. Autorul s-a exprimat în limba română. Intervenția lui a fost tradusă în franceză de Radu Portocală, Ministru Consilier și Director al Institutului Cultural Român de la 1 decembrie 2005. Cuvântarea a fost înregistrată și retranscrisă de Pierre Verluise, apoi a fost recitită și corectată de Radu Portocală și Marius Oprea. diploweb.com (DiploWeb.com). Accesat în .
- ^ Claudia Marcu (). „Istoricul Marius Oprea: „Singurul ANCHETAT de procuratură în DOSARELE TORȚIONARILOR am fost eu"”. ziarulring.ro (Ring). Arhivat din original la . Accesat în . .
- ^ Mihaela Carbunaru (). „Ex-tortionnaires communistes traqués” [Foștii torționari comuniști urmăriți]. Vechi responsabili ai represiunii politice din perioada comunismului din România ar fi putut fi aduși în fața justiției. Condamnarea lor ar fi fost o premieră într-o țară care a avut mereu dificultăți în a se confrunta cu propriul ei trecut (în franceză). letemps.ch (Le Temps). Arhivat din original la . Accesat în . .
- ^ Articole de presă:
- Ziare.com (). „Alexandru Vișinescu, urmărit penal - Torționarul este acuzat de genocid”. Parchetul de pe lângă Înaltă Curte de Casație și Justiție a decis începerea urmăririi penale fata de Alexandru Vișinescu, fost comandat al Penitenciarului Râmnicu Sărat în perioada 1956-1963, sub aspectul săvârșirii infracțiunii de genocid. ziare.com (Ziare.com). Accesat în .
- The Guardian (). „'Romanian Nuremberg' trial for Communist labour camp commander” [Procesul de la Nuremberg română pentru comandant de lagăr comunist]. Alexandru Vișinescu, 88, acuzat de crime împotriva umanității cu privire condițiilor la închisoare brutală a deținuților politici din România (în engleză). theguardian.com (The Guardian). Accesat în .
- Euronews (). „A început procesul torționarului Alexandru Vișinescu: Șotia unui fost deținut politic cere daune de 100.000 de euro. Următorul termen, 22 octombrie”. Curtea de Apel București a început, miercuri, judecarea în dosarul torționarului Alexandru Vișinescu, soția unuia dintre deținuții politici care au fost încarcerați în Penitenciarul Râmnicu Sărat cerând instantei daune morale și materiale de 100.000 de euro, transmite Mediafax. CAB a amânat pentru 22 octombrie judecarea dosarului. ziare.com (HotNews). Accesat în .
- Euronews (). „Roumanie : premier procès d'un chef de prison communiste” [România: Primul proces al unui lider al închisorii comuniste]. Un proces istoric a fost deschis miercuri în România: cel al comandantului uneia dintre cele mai grele închisori ale fostei puteri comuniste (în franceză). fr.euronews.com (Euronews). Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ În 2016 și 2017, Alexandru Vișinescu și Ion Ficior, torționari ai regimului comunist, au fost condamnați definitiv la 20 de ani de închisoare pentru crime împotriva umanității:
- Mădălin Hodor (Direcția de Investigații, CNSAS) 2013, articol „Portret de torționar: Alexandru Vișinescu”. .
- MediaFax (). „Torționarul Alexandru Vișinescu a fost Condamnat la 20 de ani de închisoare. Ce despăgubiri trebuie să plătească urmașilor victimelor sale”. mediafax.ro (Mediafax). Accesat în .
- MediaFax (). „Sentință definitivă în cazul torționarului Vișinescu: 20 de ani de închisoare. Reacția societății civile după verdictul dat de Instanța Supremă”. mediafax.ro (Mediafax). Accesat în .
- Julieta Tarnovan (). „După ce a fost condamnat definitiv / Torționarul Alexandru Vișinescu, dus la penitenciarul Rahova”. cotidianul.ro (Cotidianul). Accesat în .
- Andreea Traicu (). „VIDEO Ioan Ficior, condamnat definitiv la 20 de ani de închisoare pentru infracțiuni contra umanității / Torționarul a fost ridicat de poliție”. mediafax.ro (Mediafax). Accesat în .
- ^ Articole importante disponibile din presa franceză și cea românească:
- România Liberă (). „România: Revoluția confiscată”. Cu douăzeci de ani în urmă, exact în această zi, Nicolae Ceaușescu era huiduit în timpul ultimului său discurs. Căderea sa, câteva ore mai târziu, își păstrează încă misterele. Un lucru este sigur astăzi: evenimentele sângeroase din decembrie 1989 au profitat cu siguranță anumitor comuniști. voxeurop.eu (VoxEurop). Accesat în . .
- Jonas Mercier (). „Le difficile travail de mémoire en Roumanie”. Așteptând începerea unui proces, IICCMER a decis să se sprijine pe presă pentru a prezenta identitatea celor 35 de responsabili de represiunea politică din timpul comunismului (în franceză). la-croix.com (La Croix). Accesat în . .
- ^ Ziare.com (). „Marius Oprea: Niciun securist nu a fost condamnat. Torționarii au pensii imense”. ziare.com. Accesat în . .
- ^ a b „Monumentul „Aripi", dedicat celor care s-au jertfit împotriva comunismului, a fost dezvelit. Iohannis, la eveniment: Crimele de la Revoluție nu pot rămâne nepedepsite”. mediafax.ro (Mediafax.ro). . Accesat în . .
- ^ Ionuț Țene (). „Aurora Liiceanu: O abordare psihologică a rezistenței anticomuniste din Munții Făgăraș”. Nici până astăzi nu există construit de către autorități un mare monument al partizanilor anticomuniști în Munții Carpați, fapt ce dovedește că din punct de vedere al „duratei istorice lungi” regimul post-decembrist este doar o continuare sub o altă formă „europeană” a regimului securității și structurilor partidului comunist. Rănile memoriei sunt adânci și vii la Nucșoara. napocanews.ro (Napoca News). Accesat în . .
- ^ Constatări în presa românească și franceză:
- L'Express (). „Cette Roumanie qui regrette Ceausescu” [Această Românie care-l regretă pe Ceaușescu] (în franceză). express.fr (L'Express). Accesat în .
- Georgiana Arsene (). „De ce nu putem fi complet europeni (Opinii)”. Regulile economiei se piață și ale capitalismului, interpretate strict, au împins România în criză, la distanță de criza economică mondială. Este vorba despre o criză a valorilor și a orientării. Acesta este și motivul pentru care din ce în ce mai mulți români regretă foștii lideri comuniști. ziare.com (Ziare.com). Accesat în .
- ^ Cazul lui Leonida Bodiu. Un luptător judecat și condamnat după ce a fost executat ilegal de Securitate. Săpăturile făcute în 2009 au demascat minciuna și falsul în acte întreprinse de autorități și Securitate :
- Florian Banu 2005, pp. 375-392, articol „Adevăr și ficțiune în documentele Securității”. .
- Părinte Vasile Rus 2013. .
- Alexandru Pătrașcu (). „Condamnarea comunismului, studiu de caz: România”. Pagină dedicată lui Leonida Bodiu. despredemnitate.wordpress.com (Despre demnitate). Accesat în . .
- Zaharia Cotoc (). „Dreptate peste ani pentru trei luptători anticomuniști”. gazetadecluj.ro (Gazeta de Cluj). Accesat în . .
- Zaharia Cotoc (). „Rămășițele celor trei luptători anticomuniști ucisi la Nepos zac inca la LML BN”. LML BN = Laboratorului de Medicină Legală Bistrița-Năsăud. gazetadebistrita.ro (Gazeta de Bistrița). Accesat în . .
- Redacție (). „Crimele comunismului în imagini, la Muzeul Județean”. bistritaonline.ro (Bistrița Online). Arhivat din original la . Accesat în . .
- Victor Știr (). „Lansarea emoționantă a volumului „Leonida Bodiu. Destin și profil de erou"”. mesagerul.ro (Mesagerul de Bistrița-Năsăud). Accesat în . .
- ^ AFP / Le Nouvel Observateur 2013, articol „« Après le silence » : quand « tuer le dictateur » ne suffit pas à effacer la dictature”. .
- ^ Nostalgia comunismului printre români, chiar și printre cei mai tineri:
- Mirel Bran (). „Les jeunes roumains nostalgique de l'ère communiste” [Tinerii români nostalgici pentru epoca comunistă] (în franceză). lemonde.fr (Le Monde). Accesat în .
- Mădălina Mihalache (). „Sondaj Jumătate dintre români suspină după comunism”. Conform unui sondaj INSCOP (Institut de cercetare în științe sociale și marketing), jumătate dintre persoanele interogate se declară nostalgice după comunism. adevarul.ro (Adevărul). Accesat în .
- AFP (). „La moitié des Roumains estime que la vie était meilleure sous le communisme” [Jumătate dintre români cred că viața era mai bună în timpul comunismului] (în franceză). lepoint.fr (Le Point). Accesat în .
- Ionela Săvescu / EVZ (). „Roumanie Au bon vieux temps de Ceausescu…” [România. În vremurile bune ale lui Ceaușescu]. traducerea unui Articol de Ionela Săvescu, în ziarul „Evenimentul Zilei”. Nostalgicii după regimul comunist nu se dau bătuți, ba chiar se gândesc să prezinte un candidat la alegerile prezidențiale din 2014 - Și ce candidat mai bun decât un Ceaușescu? Reportaj la neocomuniștii români (în franceză). courrierinternational.com (Courrier international). Accesat în .
- ^ Articole de Delphine Saubaber și Marion Guyonvarch, publicat în revista L'Express:
- Delphine Saubaber & Marion Guyonvarch 2009, articol „La Roumanie de Ceausescu ou l'espionnage généralisé”. .
- Delphine Saubaber & Marion Guyonvarch 2009, articol „Le système de la Securitate était pire que la Stasi”. .
- ^ Catherine Durandin & Zoe Petre 2008. .
- ^ Articole despre absența epurării comuniștilor și a securiștilor în România:
- Delphine Saubaber & Marion Guyonvarch 2009, articol „Les Roumains sont incapables de se penser coupables”. .
- „Loi de lustration adoptée avec vingt-deux ans de retard” [Legea lustrației adoptată cu o întârziere de douăzeci și doi de ani] (în franceză). courrierinternational.com (Courrier international). . Accesat în . .
- ^ Monumente și sărbători regionale ale rezistenței anticomuniste, discuțiile pe tema celebrării eroilor anticomuniste:
- „Partizanii anticomuniști comemorați la Sâmbăta de Sus. Înființarea Fundației „Ion Gavrilă Ogoranu"”. miscarea.net (Miscarea.net). . Accesat în . și „Zilele Rezistenței. Ogoranu și camarazii săi, comemorați la Sâmbăta de Sus”. Ziua de comemorare în memoria rezistenței anticomuniste a munților din Făgăraș, incluzând în special Ion Gavrilă Ogoranu. buciumul.ro (Buciumul). . Accesat în . .
- „Eroii rezistenței anticomuniste din Banat, cinstiți de Ziua Timișoarei, la Padurea Verde. Monumentul inchinat lor a fost renovat”. opiniatimisoarei.ro (OpiniaTimisoarei). . Accesat în . .
- „Reportaj Tulcea: Monument în memoria rezistenței anticomuniste din Stejaru”. agerpres.ro (Agenția Națională de Presă AGERPRES). . Arhivat din original la . Accesat în . .
- Părinte Vasile Rus (). „Mitropolitul Andrei va inaugura, în Cimitirul Central din Bistrița, monumentul închinat jertfei martirilor din Dealul Crucii”. rasunetul.ro (Răsunetul). Accesat în . .
- Cristina Cornilă (). „S-a inaugurat monumentul partizanilor”. bunaziuafagaras.info (Bună Ziua Făgăraș). Accesat în . .
- „Unde sunt străzile cu numele eroilor anticomuniști? Dar unde este statuia Elisabetei Rizea din București, pentru care s-au strâns sute de milioane?”. ziaristionline.ro (Ziariști online). . Accesat în . .
- Radu Petrescu-Muscel (). „Arnăuțoii din Nucșoara și ceata lor, "Haiducii Muscelului", imortalizați prin ansamblul monumental de la Valea Mare Pravăț”. epochtimes-romania.com (The Epoch times România). Accesat în . .
- Prof. dr. Gabriela-Violeta Bica (). „Banat. Cinstirea luptătorilor anticomuniști la Teregova”. ziarullumina.ro (Ziarul Lumina). Accesat în . .
- ^ Claudia-Florentina Dobre 2011, pp. 25-45, articol „Les vingt ans du postcommunisme roumain : L’espace public et les mémoires du communisme”. .
- ^ Lavinia Stan, articole menționând lipsa de reînnoire a clasei politice românești, precum și impregnarea ei de vechile elite comuniste:
- Lavinia Stan & Lucian Turcescu 2004, pp. 12-24, articol "Intellectuals, and academic integrity in Romania". .
- Lavinia Stan 2006, pp. 383-408, articol "The vanishing truth? Politics and memory in post-communist Europe". .
- Lavinia Stan 2006, pp. 135-156, articol "Lustration in Romania: The Story of a Failure". .
- Lavinia Stan 2009, pp. 1-13, articol "Truth Commissions in Post-Communism: The Overlooked Solution?". .
- Lavinia Stan 2009, pp. 3-13, articol "Alegerile parlamentare din 2008: vin vechi în sticle noi". .
- Lavinia Stan 2012, pp. 274-295, articol "Witch-hunt or moral rebirth? Romanian parliamentary debates on lustration". .
- ^ Florian Banu 2006, pp. 299-314, articol „Mișcarea de rezistență armată anticomunistă din România - între negare și hiperbolizare”. și Georges Diener 2001, p. 137, articol „Résistance populaire et maquis en Roumanie (1945-1965)”. .
- ^ Legea nr. 29/2000 referitoare la medaliile comemorative românești. Capitolul II, Sisteme de decorare, articol 6: Instaurarea Crucii comemorative a Rezistenței anticomuniste, p. 154 - (legătură către textul legii, în versiune completă, pe site-ul Administrației prezidențială).
- ^ pagină facebook a asociației și (siteul internet) Arhivat în , la Wayback Machine.. CICCR acționează pentru a identifica actele de violare a drepturilor omului în România comunistă, încurajează politicile instituționale având ca obiectiv o condamnare veritabilă a violărilor drepturilor omului și a crimelor comise în numele regimului comunist în România și susține toate inițiativele legislative, procedurile judiciare și cercetările științifice care au ca scop condamnarea penală și morală a acestor crime și abuzuri.
- ^ Articol: „Vânătorul de securiști era prea curios”, publicat în ziarul Le Monde din 3/05/2010 - (articol complet)[nefuncțională].
Articole conexe
- Revolta de la Brașov
- Revoluția Română din 1989
- Frații pădurii (Rezistența anticomunistă în statele baltice)
- Armata Insurecțională Ucraineană (Rezistența anticomunistă în Ucraina)
- Lucrări despre rezistența armată anticomunistă din România
- Istoria României
- Lovitura de stat de la 23 august 1944
- Republica Socialistă România
- Războiul Rece
- Blocul răsăritean
- Anticomunism
Legături externe
- Ordonanță de Urgență privind decorația Crucea Comemorativă a Rezistenței Anticomuniste - Înființarea Crucii Comemorative a Rezistenței Anticomuniste, prin ordonanță de urgență a Guvernului României din 29 iunie 2000. Pagina descriptivă a crucii memoriale : Crucea Comemorativă a Rezistenței Anticomuniste.
- Comisia Prezidențială Pentru Analiza Dictaturii Comuniste Din România / Raport Final, 2006 - Raport final al Comisiei Prezidențiale pentru Analiza Dictaturii Comuniste din România, 2006, Președinte al Comisiei: Vladimir Tismăneanu.
- Communistcrimes.org - Site-ul internet estonian dedicat crimelor comunismului, pagina despre România.