Cijanovodonična kiselina
![]() | |||
| |||
Nazivi | |||
---|---|---|---|
IUPAC naziv
| |||
Drugi nazivi
| |||
Identifikacija | |||
| |||
3D model (Jmol) |
| ||
3DMet | B00275 | ||
ChEBI |
| ||
ChemSpider |
| ||
ECHA InfoCard | 100.000.747 | ||
EC broj | 200-821-6 | ||
KEGG[3] |
| ||
MeSH | Hydrogen+Cyanide | ||
PubChem[4][5] C ID |
| ||
RTECS | MW6825000 | ||
UNII |
| ||
UN broj | 1051 | ||
SMILES
| |||
Svojstva | |||
CHN | |||
Molarna masa | 27,03 g·mol−1 | ||
Agregatno stanje | Veoma bleda, plava, transparentna tečnost | ||
Miris | Ulje gorkog badema | ||
Gustina | 0,687 g mL−1 | ||
Rastvorljivost u vodi | Meša se | ||
Rastvorljivost u etanol | Meša se | ||
kH | 75 μmol Pa−1 kg−1 | ||
Kiselost (pKa) | 9,21[6] | ||
Baznost (pKb) | 4,79 | ||
Indeks refrakcije (nD) | 1,2675[7] | ||
Viskoznost | 201 μPa s | ||
Struktura | |||
Oblik molekula (orbitale i hibridizacija) | Linearna | ||
Dipolni moment | 2,98 D | ||
Termohemija | |||
Specifični toplotni kapacitet, C | 71,00 kJ K−1 mol−1 (na 27 °C) | ||
Standardna molarna entropija S | 113,01 J K−1 mol−1 | ||
Std entalpija formiranja (ΔfH⦵298) | -4,999 MJ kg−1 | ||
Std entalpija sagorevanja ΔcH | 642 kJ mol−1[8] | ||
Opasnosti | |||
EU klasifikacija (DSD) | ![]() ![]() ![]() | ||
R-oznake | R12, R26/27/28, R50/53 | ||
S-oznake | (S1/2), S16, S36/37, S38, S45, S53, S59, S61 | ||
NFPA 704 | ![]() 4 4 1 | ||
Tačka paljenja | −17.8 °C | ||
Tačka spontanog paljenja | 538 °C (1.000 °F; 811 K) | ||
Srodna jedinjenja | |||
Srodne alkanski nitrili | |||
Ukoliko nije drugačije napomenuto, podaci se odnose na standardno stanje materijala (na 25 °C [77 °F], 100 kPa). | |||
![]() ![]() ![]() | |||
Reference infokutije | |||
Cijanovodonična kiselina (pruska kiselina) je neorgansko jedinjenje[9] sa hemijskom formulom HCN. Ona je bezbojna, ekstremno otrovna tečnost koja ključa neposredno iznad sobne temperature na 26 °C. Cijanovodonik je linearni molekul, sa trostrukom vezom između ugljenika i azota. Manje zastupljeni tautomer cijanovodonika je HNC, vodonik izocijanid.
Cijanovodonična kiselina je slaba kiselina sa pKa od 9,2. Ona se delimično jonizuje u vodenom rastvoru, pri čemu se formira cijanidni anjon, CN–. Rastvor vodonik cijanida u vodi se naziva cijanovodonična kiselina. Soli cijanovodonika su poznate kao cijanidi.
HCN ima slab, gorak, bademu sličan ukus, koji neki ljudi ne mogu da detektuju.[10] Ovo isparljivo jedinjenje je korišteno kao inhalacioni otrov za pacove i ljude. Joni cijanida ometaju respiratorne enzime koji sadrže gvožđe.
HCN se proizvodi na industrijskoj skali i koristi kao prekurzor mnogih hemijskih jedinjenja u opsegu od polimera do lekova.
Reference
- ^ „Hydrogen Cyanide - Compound Summary”. PubChem Compound. USA: National Center for Biotechnology Information. 16. 9. 2004. Identification. Приступљено 4. 6. 2012.
- ^ „hydrogen cyanide (CHEBI:18407)”. Chemical Entities of Biological Interest. UK: European Bioinformatics Institute. 18. 10. 2009. Main. Приступљено 4. 6. 2012.
- ^ Joanne Wixon; Douglas Kell (2000). „Website Review: The Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes — KEGG”. Yeast. 17 (1): 48—55. doi:10.1002/(SICI)1097-0061(200004)17:1<48::AID-YEA2>3.0.CO;2-H.
- ^ Li Q, Cheng T, Wang Y, Bryant SH (2010). „PubChem as a public resource for drug discovery.”. Drug Discov Today. 15 (23-24): 1052—7. PMID 20970519. doi:10.1016/j.drudis.2010.10.003. уреди
- ^ Evan E. Bolton; Yanli Wang; Paul A. Thiessen; Stephen H. Bryant (2008). „Chapter 12 PubChem: Integrated Platform of Small Molecules and Biological Activities”. Annual Reports in Computational Chemistry. 4: 217—241. doi:10.1016/S1574-1400(08)00012-1.
- ^ Perrin, D. D. (1982). Ionisation Constants of Inorganic Acids and Bases in Aqueous Solution (2nd изд.). Oxford: Pergamon Press.
- ^ Patnaik, P. (2002). Handbook of Inorganic Chemicals. McGraw-Hill. ISBN 978-0-07-049439-8.
- ^ Maxwell, G. R. (2004). Synthetic Nitrogen Products: A Practical Guide to the Products and Processes. Springer. стр. 348. ISBN 978-0-306-48225-0. Приступљено 3. 6. 2012.
- ^ Gail, E.; Gos, S.; Kulzer, R.; Lorösch, J.; Rubo, A.; Sauer, M. (2005). „Cyano Compounds, Inorganic”. Ullmann’s Encyclopedia of Industrial Chemistry. Weinheim: Wiley-VCH. doi:10.1002/14356007.a08_159.pub2. CS1 одржавање: Вишеструка имена: списак аутора (веза)
- ^ „Cyanide, inability to smell”. Online Mendelian Inheritance in Man. Приступљено 31. 3. 2010.
Literatura
- Maxwell, G. R. (2004). Synthetic Nitrogen Products: A Practical Guide to the Products and Processes. Springer. стр. 348. ISBN 978-0-306-48225-0. Приступљено 3. 6. 2012.
Spoljašnje veze
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
- International Chemical Safety Card 0492
- Hydrogen cyanide and cyanides
- п
- р
- у