Фінал кубка африканських націй 2023
Фінал кубка африканських націй 2023 2023 Africa Cup of Nations final | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() Офіційний постер фінального матчу Кубка африканських націй 2023 | |||||||
Турнір | Кубок африканських націй 2023 | ||||||
| |||||||
Дата | 11 лютого 2024 | ||||||
Стадіон | Стадіон імені Алассана Уаттари, Абіджан | ||||||
Гравець матчу | Сімон Адінгра (Кот-д'Івуар) | ||||||
Арбітр | Дахан Бейда (Мавританія) | ||||||
Глядачі | 57 094 | ||||||
Погода | Мінлива хмарність 28 °C (82 °F) Вологість: 83 % | ||||||
← 2021 2025 → |
Фінал Кубка африканських націй 2023 (англ. 2023 Africa Cup of Nations final) — фінальний матч розіграшу Кубку африканських націй з футболу 2023 року між збірними Нігерії і Кот-д'Івуару[1]. Для збірної Нігерії ця участь у фіналі стала сьомою, а для збірної Кот-д'Івуару — п'ятою.
Футбольний матч відбувся у неділю, 11 лютого 2024 року, на стадіоні імені Алассана Уаттари в Абіджані. Головним арбітром був Дахан Бейда з Мавританії. Гру наживо змогли побачити 57 094 глядачів. Перемогу здобула збірна Кот-д'Івуару в основний час з рахунком 2–1[2]. Нігерійці вийшли вперед на 38-й хвилині гри завдяки голу Вільяма Трост-Еконга. У другому таймі на 62-й хвилині рахунок зрівняв Франк Кесс'є, а на 81-й переможний м'яч івуарійців забив Себастьєн Алле[3][4].
Для збірної Кот-д'Івуару цей виграний титул став третім в історії[5]. Гравець збірної Кот-д'Івуару Сімон Адінгра, який віддав дві результативні передачі у фіналі, був визнаний гравцем матчу[6]. За підсумками турніру Кот-д'Івуар піднявся на 10 позицій до 39-го місця у рейтинзі ФІФА, а Нігерія піднялась на 14 позицій до 28-місця.
Місце проведення
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9c/Stade_d%27Ebimp%C3%A9.jpg/200px-Stade_d%27Ebimp%C3%A9.jpg)
Стадіон імені Алассана Уаттари, відомий як Олімпійський стадіон Ебімпе, а раніше як Національний стадіон Кот-д'Івуару, є багатоцільовою спортивною спорудою в Ебімпе і Аньямі, на півночі Абіджана. Він був відкритий 2020 року[7]. Стадіон приймає футбольні матчі, у тому числі домашні матчі збірної Кот-д'Івуару з футболу. Стадіон Алассана Уаттари належить уряду Кот-д'Івуару. Маючи 60 000 місць, це найбільший стадіон у Кот-д'Івуарі та один із найсучасніших стадіонів в Африці[8].
Шлях до фіналу
Нігерія кваліфікувалась у раунд плей-оф, посівши 2-е місце в своїй групі з 7 очками. Вона пробилась у фінал, здолавши у чвертьфіналі і півфіналі збірні Анголи і ПАР відповідно[9]. Кот-д'Івуар посів у групі 3-є місце з 3 очками, а у плей-оф пройшов, як одна з чотирьох найкращих команд, які посіли третє місце. Він у чвертьфіналі виявився сильнішим за збірну Малі, а у півфіналі переміг збірну ДР Конго[9].
Нігерія | Раунд | Кот-д'Івуар | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Суперник | Рахунок | Груповий етап | Суперник | Рахунок | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
![]() | 1–1 | 1 тур | ![]() | 2–0 | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
![]() | 1–0 | 2 тур | ![]() | 0–1 | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
![]() | 1–0 | 3 тур | ![]() | 0–4 | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
2-е місце групи А
Оновлено після матчів, зіграних на груповому етапі. Джерело: КАФ (H) Господар. | Груповий етап | 3-є місце групи А
Оновлено після матчів, зіграних на груповому етапі. Джерело: КАФ (H) Господар. | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Суперник | Рахунок | Плей-оф | Суперник | Рахунок | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
![]() | 2–0 | 1/8 фіналу | ![]() | 1–1 (пен. 5–4) | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
![]() | 1–0 | 1/4 фіналу | ![]() | 2–0 | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
![]() | 1–1 (пен. 4–2) | 1/2 фіналу | ![]() | 1–0 |
Нігерія
Збірна Нігерії потрапила до групи А, де її суперниками стали збірні Кот-д'Івуару, Екваторіальної Гвінеї і Гвінеї-Бісау. В своєму стартовому матчі збірна Нігерії зустрічалась зі збірною Екваторіальної Гвінеї і зіграла унічию з рахунком 1–1[10]. На влучний удар на 36-й хвилині гвінейця Івана Сальвадора через дві хвилини відповів голом нападник нігерійської команди Віктор Осімген[11]. У другому матчі нігерійці здобули перемогу 1–0 над командою-господаркою турніру, збірною Кот-д'Івуару, завдяки єдиному голу Вільяма Трост-Еконга, який реалізував пенальті у другому таймі. В заключному матчі групової стадії збірна Нігерії мінімально перемогла збірну Гвінеї-Бісау (1–0) завдяки автоголу Опи Санганте.
В 1/8 фіналу суперником нігерійців стала збірна Камеруну[12]. У першому таймі Адемола Лукман з передачі Осімгена зумів відкрити рахунок у матчі. Поєдинок міг завершитися мінімальною перемогою нігерійців, але їхній нападник оформив дубль наприкінці поєдинку, позбавивши камерунців шансів на пізній порятунок[13]. В чвертьфіналі Нігерія грала проти збірної Анголи[14]. Підопічним португальця Жозе Пезейру вдалося відкрити рахунок ще у першому таймі — відзначився Лукман. Подвоїти перевагу нігерійців міг Осімген, але його гол на 75-й хвилині скасували через офсайд. Ангола так і не встигла відповісти на результативний удар Лукмана, пропустивши свого опонента до півфіналу[15].
У матчі півфіналу Нігерія перемогла збірну ПАР у серії післяматчевих пенальті[16]. Основний час матчу завершився унічию з рахунком 1–1, а одинадцятиметрові удари найкраще виконали нігерійці — 4–2[17]. У першому таймі голі забито не було. Після перерви на 67-й хвилині Трост-Еконг вивів Нігерію уперед, реалізувавши пенальті. На 85-й хвилині Осімген міг подвоювати перевагу нігерійців, але після перегляду VAR його гол скасували через порушення правил. На 90-й хвилині збірна ПАР отримала шанс перевести гру до овертаймів — пенальті реалізував Тебого Мокоена. В екстратаймах південноафриканці на 115-й хвилині залишилися в меншості після прямої червоної картки Гранта Кекани, однак змогли протриматися до серії пенальті. А там вже точнішими виявилися нігерійці, які з п'яти ударів реалізували чотири, тоді як суперник не забив двічі з чотирьох спроб[18]. У фінал команда Нігерії вийшла вперше з 2013 року, коли стала чемпіоном.
Кот-д'Івуар
Збірна Кот-д'Івуару опинилась у групі А, де її суперниками були збірні Нігерії, Екваторіальної Гвінеї і Гвінеї-Бісау. У матчі-відкритті турніру Кот-д'Івуар здобув перемогу над збірною Гвінеї-Бісау з рахунком 2–0[19]. Вже на 4-й хвилині Секо Фофана відкрив рахунок у поєдинку. Жан-Філіпп Крассо у другому таймі на 58-й хвилині забив другий гол свої команди, встановивши кінцевий рахунок в грі. В другому матчі Кот-д'Івуар мінімально поступився збірній Нігерії (0–1)[20]. Єдиний та переможний гол був забитий на 55-й хвилині, а його автором став Вільям Трост-Еконг, який реалізував пенальті. В третьому турі групового етапу Кот д'Івуар зазнав розгромної поразки від збірної Екваторіальної Гвінеї з рахунком 0–4[21]. Ця поразка стала найбільшою для команди за всю історію турніру[22]. 24 січня Жан-Луї Гассе був звільнений з посади головного тренера збірної Кот-д'Івуару,[23] попри можливість виходу до плей-оф[24]. Виконуючим обов'яки головного тренера був призначений 40-річний івуарієць Емерс Фае, який був асистентом Гассе, а також очолював збірну Кот-д'Івуару (до 23 років). Збірна Кот-д'Івуару кваліфікувалась у плей-оф, як одна з чотирьох найкращих команд, які посіли третє місце.
В 1/8 фіналу Кот-д'Івуар зустрівся зі збірною Сенегалу[25]. Сенегал повів у рахунку завдяки голу Хабіба Діалло, забитому вже на 4-й хвилині гри. Півзахисник збірної Кот-д'Івуару Франк Кесьє наприкінці основного часу зрівняв рахунок та перевів гру в екстратайм, який перетік у серію післяматчевих пенальті. У післяматчевій серії кращими були господарі, а вирішальний пенальті забив той самий Кесьє. У чвертьфіналі Кот-д'Івуар грав проти збірної Малі і здобув перемогу з рахунком 2–1[26]. У напруженому поєдинку сильнішими виявилися номінальні господарі, хоч і грали з 44-ї хвилини у меншості. Переможний гол івуарійців забив Умар Діакіте на останніх секундах другого екстратайму[27] В півфіналі Кот-д'Івуар мінімально обіграв збірну ДР Конго — 1–0, а перемогу івуарійцям приніс гол нападника дортмундської «Боруссії» Себастьєна Алле на 65-й хвилині[16][28]. У фінал команда Кот-д'Івуару вийшла вперше з 2015 року, коли стала чемпіоном.
Трансляції
Матч транслювали у 173 країнах світу, завдяки чому він поставив рекорд серед фіналів Кубку африканських націй за кількістю переглядів[29]. Фінал транслювався у 54 країнах Африки, у більшості країнах Європи, Азії, Близького Сходу, Південної Америки, Північної Америки, Карибського басейну та південної частини Тихого океану[29]. Партнерами КАН стали провідні світові телетранслятори такі як beIN Sport (MENA, Europe, America, South Pacific), Canal+ і New World TV. Також матч транслювали Sky Sport, BBC, Ziggo, OKKO, Sport Digital, ViaPlay, Sport Italia, A1, SuperSport, Sport5, Sport TV Portugal, LaLiga+, Sport Klub, SABC, Azam Media, AfroSport, Nigeria Broadcasting Corporation, SNRT, FanCode, BandTV та інші.[29] Вперше у фіналі Кубка африканських націй було використано для трансляції 33 телекамери[29].
Матч
Перед початком
У збірній Нігерії відбулись дві заміни після півфінального матчу проти ПАР[30]. Заїду Санусі замінив Брайта Семюела на позиції крайнього захисника, а Самуель Чуквуезе вийшов замість Мойзеса Сімона на позиції правого вінгера[30]. Тренерський штаб обрав схему на гру — 3-4-3[30].
У збірної Кот-д'Івуар були зроблені дві заміни: капітан Серж Ор'є і Оділон Коссуну замінили Вільфріда Сінго і Віллі Болі у захисті[30]. Схема на гру обрана — 4-3-3[30].
Перебіг матчу
Старт фінального матчу був призначений на 20:00 за місцевим часом (GMT). Перед грою пройшла церемонія закриття турніру.
Перший тайм
Підопічні Емерса Фае домінували більшу частину першого тайму, але не змогли створити шанси, оскільки збірна Нігерії глибоко оборонялась й стримувала натиск.[1] Перший небезпечний момент створив вінгер «Брайтона» Сімон Адінгра, який зробив навіс на Себастьєна Алле, однак нападник дортмундської «Боруссії» до м'яча не дотягнувся.[5] Гра пожвавилася після півгодинної перерви, коли воротар збірної Нігерії Стенлі Нвабалі відбив удар Адінгри з вузького кута грудьми,[5] а потім лівий захисник нігерійців Заїду Санусі здобув право на кутовий після того, як його удар заблокував Оділон Коссуну.[1] Рахунок в матчі був відкритий на 38-й хвилині, коли півзахисник Кот-д'Івуару Жан Мікаель Сері вибив головою м'яч з ближньої штанги після подачі з кутового від Адемоли Лукмана, а капітан нігерійців Вільям Трост-Еконг, вистрибнувши вище Сержа Ор'є, перевів його у сітку повз івуарійського воротаря Ях'ї Фофана.[1]
Другий тайм
Івуарійці вийшли після перерви з метою відігратись, а Адінгра постійно створював моменти на лівому фланзі атаки. Небезпечний навіс від нього відбив Нвабалі, а Келвін Бессі заблокував удар від Макса Граделя, який зіграв на добиванні.[1] На 62-й хвилині рахунок в грі зрівняв Франк Кесс'є, опинившись на дальній стійці після подачі з кутового, замкнув навіс Адінгри.[1] Вінгер «Брайтона» часто обігрував на фланзі більш досвідченого Олу Айну, який вважався ледь не найкращим захисником усього турніру на своїй позиції.[2] На 81-й хвилині Алле забив вирішальний гол з подачі Адінгри на ближню стійку, де стопою перевів м'яч у дальній кут воріт.[1] Оскільки збірна Нігерії планувала увесь час оборонятись, то часу на порятунок гри уже не було.[2]
Деталі
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() Нігерія | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() Кот-д'Івуар |
Гравець матчу: Асистенти головного арбітра: | Регламент матчу
|
Статистика матчу
Статистика[32] | ![]() | ![]() |
---|---|---|
Голів | 1 | 2 |
Всього ударів | 5 | 18 |
Ударів в площину | 1 | 8 |
Володіння м'ячем | 38 % | 62 % |
Точність пасів | 86 % | 74 % |
Кутових | 4 | 5 |
Сейвів | 5 | 0 |
Фолів | 18 | 15 |
Офсайдів | 0 | 0 |
Жовтих карток | 2 | 3 |
Червоних карток | 0 | 0 |
Реакція
На посляматчевій прес-конференції в.о. тренера збірної Кот-д'Івуару Емерс Фае назвав перемогу над Нігерією у фіналі Кубка африканських націй «більш ніж казкою», зізнавшись, що досі не може повірити, що його команда змогла це зробили[33]. Тренер збірної Нігерії Жозе Пезейру відзначив, що івуарійці були кращими в цій грі, вони краще справлялися з тиском, вони виконали чудову роботу, а також й те, що його команда не грала на тому ж рівні, втім на його думку вони зробили все, що змогли[34].
Капітан збірної Кот-д'Івуару Серж Ор'є сказав, що він вражений результатом матчу і що це знакове досягнення для нього, його товаришів по команді та країни в цілому[35]. Сімон Адінгра, який був визнаний найкращим гравцем матчу, віддав належне зусиллям своїх партнерів по команді, а перемогу назвав одним з найкращих епізодів в своїй кар'єрі[36].
Після матчу
Трофей переможця, який винесла легенда тоголезького футболу Еммануель Адебайор, вручив президент Кот-д'Івуару Алассан Уаттара разом із президентом КАФ Патрісом Мотсепе та президентом ФІФА Джанні Інфантіно капітану збірної Кот-д'Івуару Максу Граделю. Церемонія також включала офіційне вручення прапора КАФ Королівській федерації футболу Марокко на знак передачі прав країни-господарки на проведення наступного турніру у 2025 році.
У 12 раз Кубок африканських націй виграла команда-господарка турніру і вперше це сталося з 2006 року, коли перемогла збірна Єгипту[1]. Збірна Кот-д'Івуару завоювала свій третій титул володаря Кубка африканських націй (попередні були здобуті в 1992 і 2015 роках)[1]. Також для Кот-д'Івуару ця перемога на турнірі стала першою за вісім років. Збірна Нігерії вп'яте поступилася у фіналах Кубка африканських націй (після поразок у 1984, 1988, 1990 і 2000 роках), а також зрівнялася зі збірною Гани за кількістю програних фінальних матчів[37].
Емерс Фае став першим наставником, що виграв турнір, який був призначений на пост головного тренера під час його проведення[37]. Нігерійці у фіналі завдали лише 5 ударів по воротам суперника, що є найменшою кількістю для цієї команди за матч в рамках Кубку африканських націй[37].
Вільям Трост-Еконг (Нігерія) і Себастьєн Алле (Кот-д'Івуар) стали першими гравцями, що відзначились голами у півфіналі і фіналі в рамках одного турніру Кубка африканських націй після Гедо (Єгипет) у 2010 році. Івуарієць Сімон Адінгра став найпершим гравцем, що віддав дві результативні передачі у фіналі Кубка африканських націй у 21 столітті. Півзахисник збірної Кот-д'Івуару Макс Градель у віці 36 років і 73 днів став найстаршим польовим гравцем, що виходив у фіналі Кубка африканських націй, і другим найстаршим гравцем загалом після воротаря збірної Єгипту Ессама Ель-Хадарі (якому було 37 років у 2010 і 44 роки у 2017)[37].
Завдяки своїй грі Кот-д'Івуар піднявся на 10 позицій до 39-го місця в рейтингу ФІФА, а в свою чергу Нігерія піднялась на 14 позицій до 28-місця[38]. За перемогу в турнірі Кот-д'Івуар отримали від Конфедерації африканського футболу грошову винагороду в розмірі 7 млн доларів, а фіналіст Нігерія — 4 млн[1].
Коментарі
- ↑ Команди мали можливість замінити гравців тільки тричі за матч, а також підчас перерви між таймами. У додатковий час можна використати шосту заміну.
Примітки
- ↑ а б в г д е ж и к л Stevens, Rob (11 лютого 2024). Sebastien Haller was the hero for Ivory Coast again as the Elephants came from behind to beat Nigeria. BBC Sport (англ.). Процитовано 15 лютого 2024.
- ↑ а б в Кот-д'Івуар — володар Кубка африканських націй-2023. football.ua (укр.). 11 лютого 2024. Процитовано 12 лютого 2024.
- ↑ Wilson, Jonathan (11 лютого 2024). Haller the hero as Ivory Coast seal improbable Afcon win against Nigeria. The Guardian (англ.). Процитовано 15 лютого 2024.
- ↑ Sebastian Haller inspires Elephants to glorious AFCON triumph (англ.). Конфедерація африканського футболу. 11 лютого 2024. Процитовано 16 лютого 2024.
- ↑ а б в Maresca, Oscar (11 лютого 2024). Coppa d'Africa, festa Costa d'Avorio: Nigeria battuta in rimonta con Haller e Kessié. Gazzetta dello Sport (італ.). Процитовано 16 лютого 2024.
- ↑ Adingra stars as Ivory Coast beat Nigeria in AFCON final (англ.). Офіційний сайт англійської Прем'єр-ліги. 11 лютого 2024. Процитовано 15 лютого 2024.
- ↑ Stade National de la Côte d’Ivoire (Stade Olympique Alassane Ouattara) – StadiumDB.com. stadiumdb.com. Процитовано 7 лютого 2024.
- ↑ Ivory Coast: China offer 60,000-capacity stadium in Abidjan. stadiumdb.com (англ.). Процитовано 7 лютого 2024.
- ↑ а б Wilson, Jonathan (6 лютого 2024). Hope and miracles: Afcon’s unlikely semi-finalists carry weight of history. The Guardian (англ.). Процитовано 25 лютого 2024.
- ↑ Harris, Daniel (14 січня 2024). Equatorial Guinea took the lead, and though the more-fancied Nigeria equalised soon after, Victor Osimhen missed their only clear-cut chance to win the match. The Guardian (англ.). Процитовано 25 лютого 2024.
- ↑ Кубок Африки: гол Осімгена не допоміг Нігерії виграти у Екваторіальної Гвінеї. football.ua (укр.). 14 січня 2024. Процитовано 16 лютого 2024.
- ↑ КАН-2023: Дубль Лукмана приніс Нігерії перемогу над Камеруном. football.ua (укр.). 28 січня 2024. Процитовано 16 лютого 2024.
- ↑ Wilson, Jonathan (27 січня 2024). Nigeria soar into Afcon quarter-finals as Lookman vanquishes Cameroon. The Guardian (англ.). Процитовано 25 лютого 2024.
- ↑ КАН-2023: Гол Лукмана приніс Нігерії перемогу над Анголою і путівку до півфіналу. football.ua (укр.). 2 лютого 2024. Процитовано 16 лютого 2024.
- ↑ Wilson, Jonathan (2 лютого 2024). Lookman knocks Angola out in quarter-finals as Nigeria stick to Afcon script. The Guardian (англ.). Процитовано 25 лютого 2024.
- ↑ а б Приходько, Максим (8 лютого 2024). Визначилися фіналісти Кубка африканських націй – хто побореться за трофей (відео). ТСН (укр.). Процитовано 16 лютого 2024.
- ↑ Nwabali’s shootout heroics against South Africa send Nigeria to Afcon final. The Guardian (англ.). 7 лютого 2024. Процитовано 25 лютого 2024.
- ↑ Нігерія вийшла до фіналу КАН-2023 за підсумком напруженої серії пенальті проти ПАР. football.ua (укр.). 7 лютого 2024. Процитовано 16 лютого 2024.
- ↑ Hosts Ivory Coast sink Guinea-Bissau to get Afcon up and running. The Guardian (англ.). 13 січня 2024. Процитовано 25 лютого 2024.
- ↑ КАН-2023. Нігерія мінімально обіграла Кот д'Івуар. football.ua (укр.). 18 січня 2024. Процитовано 16 лютого 2024.
- ↑ Afcon roundup: hosts Ivory Coast near exit after Equatorial Guinea’s shock win. The Guardian (англ.). 23 січня 2024. Процитовано 16 лютого 2024.
- ↑ КОТ-Д'ІВУАР ЗАЗНАВ НАЙБІЛЬШОЇ ПОРАЗКИ НА КУБКУ АФРИКИ. football.ua (укр.). 23 січня 2024. Процитовано 16 лютого 2024.
- ↑ Ivory Coast sack Gasset before sneaking into last 16, while Ghana axe Hughton. The Guardian (англ.). 24 січня 2024. Процитовано 16 лютого 2024.
- ↑ Головного тренера збірної Кот-д'Івуару звільнили, попри можливість виходу команди до плей-оф КАН. football.ua (укр.). 24 січня 2024. Процитовано 16 лютого 2024.
- ↑ Wilson, Jonathan (30 січня 2024). Franck Kessié brings Ivory Coast back to life as Afcon hosts bury Senegal. The Guardian (англ.). Процитовано 16 лютого 2024.
- ↑ Wilson, Jonathan (3 лютого 2024). Diakité’s 120th-minute strike sinks Mali to send 10-man Ivory Coast into last four. The Guardian (англ.). Процитовано 25 лютого 2024.
- ↑ Кот-д'Івуар у напруженому матчі здолав Малі та вийшов у півфінал КАН. football.ua (укр.). 3 лютого 2024. Процитовано 16 лютого 2024.
- ↑ Кот-д'Івуар вийшов у фінал КАН завдяки мінімальній перемозі над ДР Конго. football.ua (укр.). 7 лютого 2024. Процитовано 16 лютого 2024.
- ↑ а б в г More than 170 Territories to broadcast the TotalEnergies CAF Africa Cup of Nations Cote d’Ivoire 2023 Grand Finale Tonight (англ.). Конфедерація африканського футболу. 11 лютого 2024. Процитовано 16 лютого 2024.
- ↑ а б в г д Smyth, Rob (11 лютого 2024). Sebastian Haller scored a superb late winner as the hosts came from behind yet again to complete an extraordinary triumph. The Guardian (англ.). Процитовано 25 лютого 2024.
- ↑ Nigeria vs Ivory Coast live updates: Africa Cup of Nations final result reaction after Haller seals comeback win. The Athletic (англ.). 11 лютого 2024. Процитовано 14 лютого 2024.
- ↑ Nigeria vs. Ivory Coast – Football Match Stats – February 11, 2024. ESPN. 11 лютого 2024. Архів оригіналу за 12 лютого 2024. Процитовано 15 лютого 2024.
- ↑ Emerse Faé and José Peseiro express mixed feelings after Afcon final – video (англ.). The Guardian. 12 лютого 2024. Процитовано 25 лютого 2024.
- ↑ Peseiro credits “remarkable job” by the Elephants (англ.). Конфедерація африканського футболу. 11 лютого 2024. Процитовано 15 лютого 2024.
- ↑ Cote d'Ivoire captain expresses happiness after Nations Cup triumph (англ.). Конфедерація африканського футболу. 13 лютого 2024. Процитовано 15 лютого 2024.
- ↑ Simon Adingra describes TotalEnergies CAF AFCON Côte d'lvoire 2023 as best moment of his career (англ.). Конфедерація африканського футболу. 11 лютого 2024. Процитовано 15 лютого 2024.
- ↑ а б в г Facts and Figures: Cote d'Ivoire defeat Nigeria to win TotalEnergies CAF AFCON (англ.). Конфедерація африканського футболу. 11 лютого 2024. Процитовано 21 лютого 2024.
- ↑ Cote d'Ivoire AFCON triumph propels them in latest FIFA Rankings (англ.). Конфедерація африканського футболу. 15 лютого 2024. Процитовано 15 лютого 2024.
Посилання
- Офіційний сайт
|
|