M1917 Enfield
United States Rifle, cal .30, Model of 1917 | |
---|---|
![]() Гвинтівка M1917 Enfield з колекції Armémuseum, Стокгольм, Швеція | |
Тип | Гвинтівка з ковзним затвором |
Походження | ![]() |
Історія використання | |
На озброєнні | 1917–1945 (на озброєнні США) 1917–н.ч. |
Оператори | Див. також оператори |
Війни | Перша світова війна Бананові війни Громадянська війна в Іспанії Друга світова війна Перша індокитайська війна Громадянська війна в Китаї Корейська війна Хукбалахапське повстання Ліванська криза (1958) Колоніальна війна Португалії Війна у В'єтнамі (обмежено) Громадянська війна в Лаосі (обмежено) Громадянська війна в Лівані (обмежено) Війна в Афганістані (1979—1989) |
Історія виробництва | |
Розроблено | 1917 |
Виробник | Winchester Repeating Arms Company Remington Arms Eddystone Arsenal |
Виготовлення | 1917–1919 |
Виготовлена кількість | 2 193 429 одиниць |
Варіанти | Remington Модель 30 |
Характеристики | |
Вага | 4,167 кг (порожня) |
Довжина | 1,180 мм |
Довжина ствола | 660 мм |
Набій | .30-06 Springfield (7,62×63мм) 7×57mm Mauser (Remington Модель 1934) 7,92×57mm Mauser (Європейська модифікація часів громадянської війни в Іспанії) |
Дія | Модифікований затвор типу Маузера |
Дульна швидкість | 853 м/с з набоєм .30 M2 Ball |
Дальність вогню | |
Ефективна | 550 м з механічним прицлом |
Максимальна | 5029 м з набоєм .30 M1 Ball[1] |
Система живлення | 6-зарядний магазин 5-зарядна з'ємна обойма |
Приціл | Механічні приціли |
![]() |
M1917 Enfield, "American Enfield", офіційна назва "United States Rifle, cal .30, Model of 1917" американська модифікація британської гвинтівки .303-inch (7.7 mm) Pattern 1914 Enfield (P14) (на озбронні Британії мала назву Rifle No. 3), яку розробили та випускали в період 1917–1918. Це була основна гвинтівка американських експедиційних сил в Європі під час Першої світової війни. Данський санний патруль Сіріус і до тепер використовує M1917 в Грінландії, яка надійно працює в арктичних умовах, в якості службової зброї.
Історія
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/31/276Enfield.jpg/220px-276Enfield.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c8/30-06_Springfield_rifle_cartridge.jpg/220px-30-06_Springfield_rifle_cartridge.jpg)
Перед Першою світовою війною Британія мала на озброєнні гвинтівку Short Magazine Lee–Enfield (SMLE). У порівнянні з німецькими Маузерами або американськими 1903 Springfield, фланцевий набій .303 для SMLE, який був розрахований під чорний порох, не підходив для магазинного або стрічкового живлення, крім того набій був не дуже точним на великих відстанях. Точність на великих відстанях німецьких гвинтівок Mauser Model 1895 під набій 7×57mm в руках бурських стрільців під час англо-бурської війни (1899 -1902) справили враження на британську армію, а тому виникла потреба в більш потужних, сучасних гвинтівках. Тому, незважаючи на покращенні варіанти Lee–Enfield (the SMLE), а набій .303 British Mark VII гостроносу кулю після бурської війни 1910 року, було створено комітет з розробки гвинтівки та набою нової конструкції. Відправною точкою стало копіювання багатьох особливостей системи Маузера. Гвинтівка була розроблена на Королівському заводі стрілецької зброї в Енфілді (арсенал) в Об'єднаному Королівстві.
Ця розробка отримала назву Pattern 1913 Enfield або P13. Вона отримала переднє замикання, два бойових виступи на затворі з екстрактором типу Маузер, а також новий, потужний безфланцевий набій .276 Enfield. Конструкція мала запобіжник як у Lee–Enfield в задній частині затвору, курок зводився під час закриття затвору, що дозволяло підвищити темп вогню. Вдосконалена конструкція, на той час, апертурного прицілу і довгий прицільний радіус максимально збільшували точність. Крім того важливим критерієм була простота виробництва. Однак, через початок Першої світової війни Велика Британія не змогла розпочати масове виробництво нового вдосконаленого набою, оскільки він перегрівав і засмічував ствол при швидкій стрільбі.
Після вступу у Першу світову війну Велика Британія відчула нагальну потребу у гвинтівках, а тому контракти на нову гвинтівку підписали з виробниками зброї в США. Вони попросили ці компанії випускати нові гвинтівки під старий набій .303 British для спрощення постачання боєприпасів. Нова гвинтівка отримала назву "Pattern 14". Для виробництва гвинтівки P14 було обрано компанії Winchester та Remington. Третім виробником стала компанія Eddystone Arsenal – дочірня компанія Remington. Тому три варіанти P14 та M1917 мали маркування "Winchester," "Remington" або "Eddystone".
Перша світова війна
Коли США вступили у війну в них з'явилася така сама потреба в гвинтівках. Springfield Armory поставили приблизно 843000 гвинтівок M1903 Springfield, але через складності виробництва, замість того щоб переобладнати фабрики де випускали Pattern 14 на виробництво американської гвинтівки M1903 Springfield, було вирішено, що простіше адаптувати британську конструкцію. Незважаючи на те, що швидше було зберегти патронник під набій .303 British, конструкцію переробили під американський набій .30-06 Springfield для спрощення логістики боєприпасів. Конструкція Enfield добре підходила під набій .30-06 Springfield. Затвор був великим і міцним, крім того спочатку він був розроблений під довгий, потужний, безфланцевий пляшкоподібний набій. Тому компанія Remington Arms Co. змінила конструкцію під набій .30-06 Springfield, під пильним наглядом Департаменту озброєнь армії США. Гвинтівка була прийнята на озброєння під офіційною назвою U.S. Rifle, Caliber .30, Model of 1917. Окрім гвинтівок виробництва компанії Remington в Іліоні, штат Нью-Йорк та Еддістоуні, штат Пенсильванія, гвинтівки випускала компанія Winchester на фабриці у Нью-Гейвені, штат Коннектикут, що приблизно вдвічі перевищувало гвинтівки Springfield 1903, а тому гвинтівка стала неофіційною службовою зброєю. В Еддістоуні випустили 1 181 908 гвинтівок – більше за Remington (545 541 гвинтівок) та Winchester (465 980 гвинтівок) разом взяті.[2][3] Хоча деталі були стандартизовані для взаємозамінності, перші гвинтівки Winchester (в тому числі перші п'ять тисяч з літерою W на ствольній коробці замість назви Winchester) мали дещо інші деталі, що унеможливлювало взаємозамінність з гвинтівками, які випускали Remington та Еддістоун, до того часу поки Winchester виправив проблему при подальшому виробництві.[4]
Зміни у конструкції були незначними: з'ємна обойма, внутрішній коробчастий магазин, лице затвора, патронник та параметри нарізів були перероблені під набій .30-06 Springfield та 5-зарядні американські обойми, була дещо змінена конструкція ложа, дещо зменшена вага, крім того з лівого боку зброї було прибрано приціли для залпової стрільби. Нові мітки вказували на зміни в моделі та калібрі. Для гвинтівки випускали багнет M1917 довжиною 420 мм; пізніше його використовували з іншою ручною зброєю в тому числі збойовими дробовиками M97 та M12.
Нову гвинтівку використовували разом з гвинтівкою M1903 Springfield, через деякий час кількість гвинтівок перевищила кількість гвинтівок Springfield за кількістю випущених та тих, що використовували. На 11 листопада 1918 року, приблизно 75% військових з американських експедиційних сил у Франції були озброєні гвинтівками M1917.[5]
Гвинтівкою M1917 Enfield користувався сержант Елвін К. Йорк 8 жовтня 1918 року, під час бою за який він отримав Медаль Пошани, оскільки згідно офіційній історії 82-ої дивізії США (де служив Йорк) була на озброєнні гвинтівка M1917 (Еддістоун), її замінили на гвинтівку No 1 Mk III Lee-Enfield під час навчань з британцями на півночі Франції, потім було повернуто гвинтівки M1917 (Еддістоун).[6] Згідно зі щоденником сержанта Йорка, у той день він також використовував самозарядний пістолет Colt M1911.[7][8] (У фільмі Сержант Йорк, Гері Купер, який грав Йорка, використовував гвинтівку M1903 Springfield та німецький пістолет Luger.)
Після закінчення війни більшість гвинтівок M1917 було передано на зберігання, хоча підрозділи хімічних мінометів продовжили використовувати ці гвинтівки. Протягом 1920-1930-х років багато гвинтівок M1917 було продано цивільним. Багато з них почали використовувати в спорті, інколи їх переробляли під більш потужні мисливські набої магнум, наприклад, .300 H&H Magnum та .300 Winchester Magnum. Гвинтівка стала настільки популярною серед спортсменів, що компанія Remington випустила приблизно 30000 нових гвинтівок під назвою Модель 30 з 1921 по 1940 роки. В 1934 році у Гондурасі випустили версію цієї гвинтівки під набій 7×57mm, яка стала відомою під назвою Model 1934.[9]
Друга світова війна
Коли США вступили у Другу світову війну, в армії США гвинтівки M1917 використовували розрахунки хімічних мінометів. Можливо через не достатню кількість гвинтівок M1 Garand на початку війни, гвинтівку M1917 також використовували артилеристи. Так мінометники та артилеристи носили гвинтівки M1917 у Північній Африці. Лейтенант-полковник Чарльз Петерсон (USAR, у відставці; 1920–2005), який був майором 101-ої парашутно-десантної дивізії під час висадки у Нормандії, повідомляв, що бачив гвинтівки M1917 у тилових підрозділів військ США у Франції під час Другої світової. Інші гвинтівки M1917 були передані філіппінської армії Співдружності та філіппінської поліції.[10] Після окупації Філіппін гвинтівки M1917 використовували японські поліцейські,[11] а також солдати США та Філіппін разом з місцевими партизанами до визволення Філіппін. Ці гвинтівки також використовували Хукбалахап.[12]
До та під час Другої світової війни, гвинтівки на збереженні ремонтували для використання в резерві, для навчання та в якості ленд-лізної зброї; ці гвинтівки можна впізнати по відполірованому металу (піскоструменева оброка та фосфатування), крім того інколи замінено дерево (часто береза). Деякі гвинтівки отримали нові затвори від United Shoe Machinery Company зі штампом “USMC,” що помилково вважають приналежністю до Корпусу морської піхоти США — United States Marine Corps.[13] Багато було придбано Великою Британією через Британську закупівельну комісію для озброєння територіальної оборони; 615 000 гвинтівок прибули до Британії в літку 1940 року, наступна партія з 119 000 гвинтівок прибула в 1941 році.[14] Гвинтівки мали мітку червоною стрічкою навколо ложа, щоб їх не плутали з гвинтівками P14 під британський набій .303 round. Інші гвинтівки поставлялинаціонально-революційній армії Китайської республіки, силам корінних народів на китайсько-бірмансько-індійському ТВД, філіппінським солдатам у філіппінської армії та підрозділів поліції, а також місцевим партизанам та армії Вільної Франції, що підтверджують деякі фотографії часів війни. Гвинтівку M1917 також передавали силам місцевої оборони ірландської армії під час Другої світової, це були солдати за сумісництвом, як британські сили територіальної оборони. За іронією долі на ірландській службі гвинтівку M1917 часто називали "Springfield"; оскільки назва "Enfield" відносилася до стандартної ірландської гвинтівки MkIII Short Magazine Lee–Enfield, в той час як "Springfield" був відомим американським військовим арсеналом.
Як більшість країн, що воювали, Канада вступила у війну з не достатньою кількістю стрілецької зброї. В липні 1940 року було замовлено 80 000 гвинтівок M1917, під назвою “Rifle, Enfield .30/06”, разом з 5 000 000 набоїв .30-06. Пізніше, в 1941 році, було замовлено, що 20 000 гвинтівок. Спочатку їх передали Центрам базової та вдосконаленої підготовки канадської армій, в Королівський військовий коледж Канади та підрозділам канадської армії (резерву). Їх також використовували у гвардії ветеранів Канади, рейнджерами тихоокеанського ополчення та у ВПС Канади. Гвинтівка M1917 зіграла важливу роль у військових діях Канади, оскільки дозволила відправити на фронт або до Великої Британії зброю під набій .303 після Дюнкерку. Починаючи з 22 травня 1940 року Канада відправила 75 000 гвинтівок Ross Mark III до Британії.[15]
Данія та Норвегія отримали гвинтівки M1917 після Другої світової війни в якості тимчасової зброї до надходження гвинтівок M1 Garand.
Корейська війна та період після неї
Після Другої світової війни гвинтівку M1917 прибрали з передових частин армії США. Підрозділи китайських комуністів використовували гвинтівки M1917 під час Корейської війни.[16] Цю гвинтівку неофіційно використовували у невеликих конфліктах на Середньому Сході та в Африці в якості допоміжної зброї.
Сучасне використання
Гвинтівку M1917 використовують в якості церемоніальної та навчальної зброї, разом з гвинтівками M1903, M1 Garand та M14. У військових цілях гвинтівку M1917 використовує проти агресивних білих ведмедів та вівцебиків датський санний патруль Сіріус (Slædepatruljen Sirius), через високу надійність цих гвинтівок з ковзним затвором у суворих умовах арктичної Гренландії.[17]
Деталі конструкції
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3e/P_17_Breech.jpg/220px-P_17_Breech.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7d/P_17_Bolt.jpg/220px-P_17_Bolt.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/38/M1917_ladder_sight_Bruce_Canfield.jpg/220px-M1917_ladder_sight_Bruce_Canfield.jpg)
Оскільки конструкція оригінального затвору P13 була розроблена під потужний набій .276 Enfield з гільзою, яка за діаметром була більшою ніжу набою .30-06 Springfield, магазин міг вміщати шість набоїв .30-06 Springfield, хоча з'ємна обойма вміщала лише п'ять набоїв.
Гвинтівки P14 та M1917 мали кілька визначних конструкторських рішень. Гвинтівка мала механічний приціл, який складався з двох апертурних ціликів — бойового, який був відкалібрований на відстань в 366 м та перекидного, який піднімався догори, і був відкалібрований на відстані 183-823 м з кроком у 91 м та 823-1463 м з кроком 46 м. Перекидний приціл ковзає вертикально по напрямній, а тому не можна внести правки на вітер. Цілик був прикритий міцними "вухами" і був швидшим та більш точним на відміну від прицілів де цілик розташовувався в середній частині ствольної коробки, як у гвинтівок Mauser, Enfield або бойовий приціл Buffington гвинтівки M1903 Springfield. Наступні американські гвинтівки, наприклад, M1903A3 Springfield, M1 Garand та карабін M1, також отримали такі самі цілики. Мушка складалася з захищеної стійки, яку можна було регулювати. Вона була зафіксована під час збірки в арсеналі. Цілик гвинтівки M1917 розташовувався на подовженому містку ствольної коробки, що додавало ваги затвору, а також збільшувало його довжину. Радіус прицілу M1917 становив 806,7 мм. Радіус бойового прицілу дещо менший 804,9 мм.[18] Вага затвору гвинтівки M1917 становила 1644 г на відміну від ваги затвору гвинтівки M1903 Springfield у 1276 г.
Гвинтівка має британську особливість ведення курка при закритті, при якому бойова пружина знаходиться під навантаженням, а курок зводиться при русі затвора у закриту позицію, шо пришвидшу ведення вогню особливо коли затвор нагрівається. Більшість курків, після появи Mauser 98, зводяться при відкритті затвору. Гвинтівка має характерний виступ через глибший магазин, що дозволяє заряджати у гвинтівку шість набоїв .30-06, а ще один в патронник. Гвинтівка M1917 Enfield, як і гвинтівка Mauser Gewehr 98 немає механізму відсікання магазину, який дозволяв заряджати або витягувати окремі набої, що дозволяло зберігати набої в резерві. На відміну від Mauser 98 та початкової гвинтівки Springfield, затвор немає запобіжного виступу. Замість того, як попередньої гвинтівки Маузер Model 1895 (чилійський), руків'я затвору втоплене у виїмку ствольної коробки, яка грає роль аварійного замикання, якщо бойові виступи вийдуть з ладу. Така зміна зменшила час виготовлення затвору, скоротило витрати та збільшило продуктивність. З того часу таке рішення було використано у багатьох комерційних гвинтівках з ковзним затвором. Незвичайна форма руків'я затвору 'собача лапа' має низький профіль і розташоване поряд зі спусковим гачком, що дозволяє стрільцю підвищити темп вогню. Як і у гвинтівок Lee–Enfield, P13 та P14 запобіжник розташовано під великим пальцем стрільця, що дозволяє безшумно ним користуватись. Бойові виступи затвора M1917 Enfield мали спіральний нахил у 4 градуси, що співпадали з місцями для виступів у ствольній коробці. Це значить, що дзеркало затвору з'являється лише при повороті руків'я вниз. Ймовірно, спіральні бойові виступи використовувалися для того, щоб можна було заряджати неякісні або брудні набої, і щоб дія кулачка, що закриває, розподілялося по всіх поверхнях, як затвора, так і ствольної коробки. Це одна з причин плавного закриття затвору. Виступи під кутом не мали тенденції до розкручування через тиск в каморі оскільки плавний "кут природного укосу", змащених сталевих поверхонь становив приблизно 8 градусів. Однією з переваг було те, що при повороті руків'я затвору, бойові виступи миттєво роз'єднувались, а тому всі зусилля спрямовувались на кулачок екстрактора. Спусковий гачок мав механічний замок, який не дозволяв стріляти до повного закриття затвору. Місце розташування запобіжника на правій задній частині ствольної коробки пізніше використовували у більшості спортивних гвинтівок з ковзним затвором, оскільки він зручно розташовувася під великим пальцем стрільця. Сила потрібна для натискання спускового гачка становила ≥ 3 lbf (13,3 N). Одним із помітних недоліків конструкції була листова пружина, яка приводила в дію екстрактор, оскільки вона могла зламатися і вивести з ладу екстрактор. Для ремонту у польових умовах підкласти шматочок гуми під пружину упору затвора. Для виправлення цієї проблеми було перероблено екстрактор, який отримав маленьку гвинтову пружину замість листової.
Гвинтівка M1917 добре підходила під безфланцевий набій .30-06 Springfield, який за загальною довжиною і дуловою енергією походив на оригінальний набій .276 Enfield на відміну від менш потужного набою .303 British з фланцем від гвинтівки P14. Крок нарізів стволу M1917 становив 1 оберт на 10 дюймів (254 мм), ствол мав 5 канавок з лівобічною нарізкою типу Enfield, як у гвинтівки P14, на відміну від стволу з 4 канавками з правобічною нарізкою гвинтівки M1903 Springfield та інших американських розробок. Гвинтівка M1917 мала важкий ствол довжиною 26 дюймів в той час як M1903 Springfield мала ствол довжиною 24 дюйми. Завдяки довшій прицільній площині M1917 була більш точною на великих дистанціях у порівнянні з M1903, за рахунок більшої ваги. Вага порожньої M1917 становила 9 lb 3 oz (4,17 kg), вага порожньої M1903 Springfield становила 8 lb 11 oz (3,94 kg), а повністю спорядженої, з ременем, мастильницею та багнетом становила понад 11 lb (4,99 kg). Довгий ствол M1917 та прикріплений багнет довжиною 16,5 in (419 mm) були громіздкими для бою в окопах, крім того вага і загальна довжина ускладнювали користування нею невеликим за статурою солдатам. Під час Першої світової війни середній зріст солдат США становив 5 ft 7,5 in (1,71 m)[19].
Під час Другої світової війни багато M1917 Enfield отримали нові стволи High Standard з 4 канавками та стволи Johnson Automatics з 2 канавками.[20]
Варіанти
Нікелево-сталевий затвор M1917 виявився дуже міцним і став основою для різних комерційних та спортивних гвинтівок під стандартні та магнум калібри у міжвоєнний та повоєнний періоди. Пізніше компанія Remington Arms переробила M1917, прибравши "вуха" і змінивши УСМ на зведення при відкритті. Так з'явилася серія гвинтівок Remington Модель 30 у міжвоєнний період, які випускали з залишків ствольних коробок та стволів.
Під час Великої депресії гвинтівки Модель 30 продавалися погано, а тому компанія вирішила розробити модифікацію M1917 для військових Центральної та Південної Америки. Їх придбав лише Гондурас, де обраний президентом генерал Т. К. Андіно запустив програму модернізації війська. Гвинтівка Remington Модель 1934 була створена на базі Моделі 30 з надлишкових деталей M1917, але отримала V-подібний приціл Маузера, більш знайомий солдатам, які використовували гондураський варіант гвинтівки Mauser Model 1895, крім того заряджалася набоями 7×57mm, які використовували в службових гвинтівках в Гондурасі.[21] В 1934 році було поставлено 500 гвинтівок Remington Модель 1934, а в 1935 — 2500.
Додатково надлишкові гвинтівки придбали європейські продавці зброї і переробили їх під набій 7,92×57mm Mauser, а потім продавали їх під час громадянської війни в Іспанії протягом 1930-х років.
X Force — це назва частини китайської армії, яка була озброєна і натренована американцями під час Другої світової війни. Серед зброї, яку передали X Force була й гвинтівка M1917. Ці гвинтівки були завеликими для низьких китайських солдатів, тому ствол і приклад вкорочували до загальної довжини 41 дюйм.[22]
Оператори
Афганістан: Під назвою "G3" її використовували афганські моджахеди під час Радянсько-афганської війни.[23] [24]
В'єтнам: Використовував В'єтмінь, деяка кількість була продана китайським націоналістам.[25] Також використовував В'єтконг.[26]
Гаїті: отримала жандармерія в 1930-ті роки[27]
Гондурас: варіант Remington Модель 1934 під набій 7×57mm[9]
Данія: Отримані після 1945 року і відомі як 7.62mm G M/53.[28] Зараз використовує санний патруль Сіріус в Гренандії.[29]
Ефіопська імперія: отримані після Другої світової війни.[30]
Іспанська республіка[31]
Канада[29]
Китайська Народна республіка[16]
Нідерланди: 20000 одиниць придбані голландським урядом у вигнанні в 1941 році[32]
Норвегія: В 1952 році Норвегія отримала 24992 гвинтівки P-17 від Британії в обмін на гвинтівки під набій .303, як було придбано під час і після Другої світової війни.[33]
Південний В'єтнам[34]
Північна Корея[35]
Об'єднане Королівство[29]
Республіка Китай[35]
США: Використовували в армії США та в Корпусі морської піхоти
Філіппіни: Під час Другої світової війни Філіппіни використовували M1917 Enfield, разом з M1903 Springfield та M1 Garand
Франція: Відома як Fusil à répétition 7 mm 62 (C. 30) M. 17[36] (Магазинна гвинтівка 7.62мм (калібр .30) модель 17)
Японія: трофейні гвинтівки[37]
Див. також
Примітки
- ↑ FM 23-6 Basic Field Manual: U.S. Rifle, Caliber .30, M1917. War Department. 20 жовтня 1943. с. 41. Процитовано 9 червня 2023.
- ↑ Schreier, Philip American Rifleman (January 2009) p.80
- ↑ http://www.guns.com/2012/10/24/remington-m1917-enfield-rifle/ [Архівовано 2017-05-05 у Wayback Machine.] Guns.com The Remington M1917 Enfield Rifle: A forgotten veteran? by Chris Eger (10/24/2012)
- ↑ Canfield, Bruce N. (2018). One of the Great Decisions. American Rifleman. Національна стрілецька асоціація. 166 (8): 43–46&70.
- ↑ Ferris, C.S. United States Rifle Model of 1917. с. 54.
- ↑ http://www.nramuseum.org/the-museum/the-galleries/america-ascending/case-57-world-war-i-allies-the-world-at-war,-1914-1918/us-winchester-model-1917-bolt-action-rifle.aspx [Архівовано 2013-05-10 у Wayback Machine.] | National Firearms Museum "U.S. Army Sergeant Alvin York carried an Enfield in 1917 when he won the Medal of Honor for capturing nearly the whole German army."
- ↑ "The Diary of Alvin York" by Alvin C. York. Архів оригіналу за 21 вересня 2013. Процитовано 31 серпня 2010.
- ↑ Sergeant York Patriotic Foundation: "Sgt. Alvin C. York's Diary: October 8, 1918" [Архівовано 27 листопада 2010 у Wayback Machine.], accessed September 25, 2010
- ↑ а б The military rifle cartridges of Honduras from Cortez to zelaya. - Free Online Library. www.thefreelibrary.com. Процитовано 14 грудня 2022.
- ↑ Morton, Louis (1953). U.S. Army Forces, Far East. The War in the Pacific - The Fall of the Philippines. United States Army in World War II. Washington D.C.C: Center of Military History, United States Army. с. 28—29. LCCN 53-63678. CMH Pub 5-2.
- ↑ Philippines pt.2: WWII weapons used 1946–2018. wwiiafterwwii.wordpress.com. 18 листопада 2018.
- ↑ Reyeg, Fernando M.; Marsh, Ned B. (December 2011). The Filipino Way of War: Irregular Warfare through the Centuries (Master Thesis). Naval Postgraduate School. с. 79—80, 97. hdl:10945/10681.
- ↑ Canfield, Bruce N. (2004). Marine M1917? Not!. American Rifleman. Національна стрілецька асоціація. 152 (5): 29.
- ↑ Stephen M Cullen, In Search of the Real Dad's Army, Pern & Sword Books Linmited 2011, ISBN 978-1-84884-269-4 (p.132)
- ↑ Edgecombe, David Walter, 1940- Defending The Dominion: Canadian Military Rifles 1855-1955, ISBN 1-894581-15-6
- ↑ а б Rottman, Gordon L. (December 2002). Korean War Order of Battle: United States, United Nations, and Communist Ground, Naval, and Air Forces, 1950–1953. Praeger. с. 199. ISBN 978-0-275-97835-8.
- ↑ Hærens Kamp- og Ildstøttecenter. www.facebook.com. Процитовано 23 березня 2018.
- ↑ The U.S. Rifle, caliber .30, M1917 ©2003 By Dick Culver
- ↑ Trends in Heights and Weights, YEARBOOK OF AGRICULTURE1959, Miligent L. Hathaway
- ↑ Culver, Dick (2003). The U.S. Rifle, caliber .30, M1917 (PDF). Civilian Marksmanship Program. с. 9.
- ↑ Remington - Model 1934 7x57mm Enfield Honduran Military Contract...C&R Ok.
- ↑ The M1917 Carbine - The Firearm Blog. thefirearmblog.com. 16 січня 2015. Процитовано 23 березня 2018.
- ↑ Bhatia, Michael Vinai; Sedra, Mark (May 2008). Small Arms Survey (ред.). Afghanistan, Arms and Conflict: Armed Groups, Disarmament and Security in a Post-War Society. Routledge. с. 65. ISBN 978-0-415-45308-0.
- ↑ Jalali, Ali Ahmad. The Other Side of the Mountain: Mujahideen Tactics in the Soviet-Afghan War. с. 251.
The US M1917 Springfield Rifle which Springfield Armory produced for the British Army in World War I. The Mujahideen called them the G3 rifle.
- ↑ Windrow, Martin (20 вересня 2018). French Foreign Légionnaire vs Viet Minh Insurgent: North Vietnam 1948–52. Combat 36. Osprey Publishing. с. 24—25. ISBN 9781472828910.
- ↑ Model 1917 Enfield Rifle : North Vietnamese Military Forces. awm.gov.au. Австралійський військовий меморіал.
- ↑ Military rifle cartridges of Haiti. - Free Online Library. www.thefreelibrary.com. Процитовано 14 грудня 2022.
- ↑ Smith, Joseph E. (1969). Small Arms of the World (вид. 11). Harrisburg, Pennsylvania: The Stackpole Company. с. 326-327. ISBN 9780811715669.
- ↑ а б в M1917 rifle in 21st-century Greenland. wwiiafterwwii.blogspot.com. 24 липня 2015.
- ↑ Scarlata, Paul (1 березня 2009). Ethiopian military rifle cartridges: Part 2: from Mauser to Kalashnikov. Shotgun News.
- ↑ de Quesada, Alejandro (20 січня 2015). The Spanish Civil War 1936–39 (2): Republican Forces. Men-at-Arms 498. Osprey Publishing. с. 38. ISBN 9781782007852.
- ↑ Lohnstein, Marc (23 серпня 2018). Royal Netherlands East Indies Army 1936–42. Men-at-Arms 521. с. 22. ISBN 9781472833754.
- ↑ Karl Egil Hanevik (1998). Norske Militærgeværer etter 1867.Hanevik Våpen. p. 371. ISBN 8299314313
- ↑ Windrow, Martin (15 листопада 1998). The French Indochina War 1946–54. Men-at-Arms 322. Osprey Publishing. с. 41. ISBN 9781855327894.
- ↑ а б Model 1917 Enfield Rifle. awm.gov.au. Австралійський військовий меморіал.
- ↑ Manuel du Grade TTA 116 (фр.). Berger-Levrault. 19 березня 1956. с. 218.
- ↑ Scarlata, Paul (November 2013). From Arisaka to assault rifle: The military rifle cartridges of Japan part 2. Shotgun News.
Посилання
- FM 23-6 Basic Field Manual: U.S. Rifle, Caliber .30, M1917, 20 October 1943
- SurplusRifle.com – United States Rifle Model 1917*FM 23-6 Basic Field Manual: U.S. Rifle, Caliber .30, M1917, 20 October 1943
- Slædepatruljen Sirius showing the M1917
- Olive-Drab.Com – M-1917 Enfield rifle
- Modern Firearms – The M-1917 Enfield rifle
- US Rifle M1917 (Enfield 1917)
- Small Arms of WWI Primer 028: U.S. Rifle Model of 1917 на YouTube
- THE UK PATTERN 1913, PATTERN 1914, and THE US MODEL OF 1917; A Short History of the “American Enfield” By Marc Gorelick Virginia Gun Collector’s Association
- п
- о
- р
Помпові | |
---|---|
Самозарядні | |
З переламним затвором |
Самозарядна | |
---|---|
Револьвери | |
Деррінджер | |
Інша |
- .17 Remington Fireball
- .17 Remington
- 5mm Remington Rimfire Magnum
- .22 BR
- .22 Remington Jet
- .221 Remington Fireball
- .222 Remington
- .222 Remington Magnum
- .223 Remington
- .22-250 Remington
- 6mm BR
- 6mm Remington
- .25 Remington
- .257 Roberts
- .25-06 Remington
- .260 Remington
- 6.5mm Remington Magnum
- 6.8mm Remington SPC
- 7mm BR Remington
- 7mm-08 Remington
- .280 Remington
- 7mm Remington Magnum
- 7mm Remington Short Action Ultra Magnum
- 7mm Remington Ultra Magnum
- .30 Remington
- .30 Remington AR
- .300 Remington Short Action Ultra Magnum
- .300 Remington Ultra Magnum
- .32 Remington
- 8mm Remington Magnum
- .338 Remington Ultra Magnum
- .35 Remington
- .35 Whelen
- .350 Remington Magnum
- .375 Remington Ultra Magnum
- .416 Remington Magnum
- .41 Remington Magnum
- .44 Remington Centerfire
- .44 Remington Magnum
- .444 Marlin