STS-51-D
STS-51-D (16 політ шатл, 4 політ «Діскавері») | |||||
---|---|---|---|---|---|
![]() | |||||
Космічний корабель | Діскавері OV-103 | ||||
Тип космічного корабля | спейс-шатл | ||||
Екіпаж | 7 | ||||
Місце запуску | Кеннеді LC-39A | ||||
Дата запуску | 12 квітня 1985 13:59:05 UTC | ||||
Місце посадки | Едвардс Runway 15 | ||||
Дата посадки | 19 квітня 1985 13:54:28 UTC | ||||
Тривалість польоту | 6 діб 23 годин 55 хвилин | ||||
Кількість обертів | 110 | ||||
Апогей | 452 км | ||||
Перигей | 300 км | ||||
Орбітальний період | 94,4 | ||||
Нахил орбіти | 28,5 градусів | ||||
Пройдено відстань | 4 650 658 км | ||||
Пов'язані місії | |||||
|
STS-51-D — 16-й політ у рамках космічної програми «Спейс Шаттл» НАСА та 4-й політ шаттла «Діскавері». Стартував STS-51-D з Космічного центру імені Кеннеді (KSC), штат Флорида, 12 квітня 1985 року, після затримки на 55 хвилин, викликаної тим, що в зону відпрацювання твердопаливних прискорювачів заплив якийсь човен.
19 квітня, після тижневого польоту, Діскавері провів п'яте приземлення шаттла на базу КЦК. Шаттлу завдано значної шкоди під час посадки: постраждали гальма і були розриви шин. Це змусило всі наступні приземлення, до розробки та впровадження носового керма, робити на базі ВПС Едвардс, штат Каліфорнія.
Екіпаж
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9b/STS-51-D_crew.jpg/200px-STS-51-D_crew.jpg)
- Керол Бобко (2) — командир
- Дональд Вільямс (англ. Donald Edward Williams) (1) — пілот
- Маргарет Рі Седдон (1) — фахівець за програмою польоту 1
- Джеффрі Хоффман (1) — фахівець за програмою польоту 2
- Стенлі Гріггс (1) — фахівець за програмою польоту 3
- Чарльз Вокер (2) — фахівець з корисного навантаження 1
- Едвін Гарн (1) — фахівець з корисного навантаження 2, республіканець, сенатор від штату Юта (перший член конгресу в космосі).
Політ
Під час STS-51-D, екіпаж шаттла розгорнув два супутники зв'язку: Телесат-I (Anik С1) і Syncom IV−3 (також відомий як Leasat−3). Телесат-I був прикріплений до Payload Assist Module (PAM-D) двигуна і успішно розгорнутий. А запуск «Syncom IV−3» завершився невдачею — не розкрилася антена, не спрацювали двигуни орієнтації і головний двигун супутника. Змусити супутник працювати намагалися Гріггс і Хоффман під час виходу у відкритий космос 16 квітня 1985. Для цього, попередньо, з підручних матеріалів були виготовлені два захоплювачі, які Гріггс і Хоффман прикріпили до штанги маніпулятора космічного корабля. Керуюча маніпулятором Седдон зачепила захоплювачами важіль програмно-часового пристрою супутника і перевела його у включений стан. Однак і після цього супутник не запрацював. Супутник був полагоджений під час рейсу Діскавері STS-51-I[1].
Інші корисні вантажі місії:
- Установка для електрофорезу безперервної дії (CFES-III), яка летіла вшосте,
- обладнання для двох експериментів за студентськими програмами (SSIP) ;
- Ехо-кардіограф (AFE), дві каністри Getaway Special;
- набір для Phase Partitioning Experiment (PPE);
- обладнання для тестів перевірки фотографій;
- обладнання для різних медичних експериментів,
- «Іграшки в космосі», неофіційне дослідження поведінки простих іграшок в умовах мікрогравітації, з результатами доступними для школярів.
Галерея
- Telesat-I під час розгортання
- Syncom IV-3 під час розгортання
- Гофман і Гріггс прикріплюють мухобойку до кінця Canadarm.
Примітки
- ↑ Глазков Ю. Н., Колесников Ю. В. В открытом космосе. — М.: Педагогика, 1990. — С. 70-74. — (Библиотечка Детской энциклопедии «Ученые — школьнику»). — ISBN 5-7155-0200-4
- п
- о
- р