17-та панцергренадерська дивізія СС «Гьотц фон Берліхінген»
17-та панцергренадерська дивізія СС «Ґетц фон Берліхінґен» | |
---|---|
17. SS-Panzergrenadier-Division „Götz von Berlichingen“ | |
![]() Емблема дивізії СС «Ґетц фон Берліхінґен» | |
На службі | З 1943-го по 1945-й роки |
Країна | ![]() |
Належність | Адольф Гітлер |
Вид | ![]() |
Тип | Панцергренадери |
Чисельність | Дивізія |
Гасло | Meine Ehre heißt Treue («Моя честь називається вірність») |
Війни/битви | Друга світова війна |
Командування | |
Визначні командувачі | Группенфюрер СС і Генерал-лейтенант Ваффен-СС Вернер Остендорф |
![]() |
17-та панцергренадерська дивізія СС «Ґетц фон Берліхінґен» (нім. 17. SS-Panzergrenadier-Division „Götz von Berlichingen“) — німецьке військове формування, панцергренадерська дивізія у складі Ваффен-СС, що брала участь у бойових діях на Західному фронті під час Другої світової війни.
Історія
Формування
Дивізію почали формувати у вересні 1943 року в Південній Франції, вже 3 жовтня вона отримала порядковий номер і почесне найменування по імені німецького полководця Ґетца фон Берліхінґена. Формування дивізії проходило в окрузі міста Тур. З листопада 1943 року по червень 1944 року особовий склад дивізії проходив навчання і ніс гарнізонну службу у Франції. У складі дивізії налічувалася 17 321 особа, але не було танків і не вистачало автотранспорту. Після висадки союзників частини дивізії почали перекидатися в Нормандію.
Нормандія
11 червня частини дивізії вперше вступили в бій з противником на ділянці між Сен-Ло і Кутансом. Протягом червня — липня дивізія продовжувала боротися в районі Карантан — Сен-Ло — Кутанс, у ході боїв вона зазнала великих втрат, і до кінця липня її чисельність знизилася до 8 500 осіб. На початку серпня дивізія була зведена в одну бойову групу й надана 2-й танковій дивізії СС. Разом з дивізією «Дас Райх» група брала участь у Мортенському наступі. Після провалу наступу частини СС відступили і потрапили в Фалезький котел. В ході боїв група була розбита на 4 дрібніші групи. Після прориву з котла відхід німців прикривав зенітний батальйон 17-ї дивізії. В кінці серпня залишки бойової групи були виведені в Шартр.
Відступ до Німеччини
На початку вересня для відновлення дивізії до неї був переданий ряд дрібніших частин СС. Злиття всіх компонентів відбувалося в Меці. 7 вересня 37-й полк дивізії захищав містечко Дорно від наступу американців. Наступного дня американцям вдалося форсувати Мозель і закріпитися на східному березі. Для виправлення ситуації в бій була кинута вже вся 17-та дивізія СС. Це не врятувало становище, і дедалі нові й нові американські частини форсували Мозель. До кінця листопада 1944 дивізія брала участь в обороні Меца і в боях в Саарській області. На початку грудня чисельність дивізії знизилася до 4 000 чоловік. З цієї причини дивізія була відведена в Нойнкірхен для поповнення.
Оборона Рейху
31 грудня 1944 року в рамках операції «Нордвінд» частини дивізії пішли в наступ на ділянці Саарбрюккен — Саверн. До середини січня 1945 року німці повторювали безуспішні спроби розвинути наступ, але велика перевага американців і погодні умови зробили свою справу. Зломлені частини дивізії відступили в район між лінією Мажино і Західним валом. Чіпляючись за оборонні споруди, дивізія безуспішно намагалася затримати наступ союзників. У середині березня вона брала участь в обороні Кайзерслаутерна, а пізніше брала участь в обороні Ландау, Нойештадта і Оденвальда. У квітні 1945 року дивізія (близько 7 000 чоловік) обороняла Гайльбронн, а потім була відправлена до Нюрнберга. За задумом німецького командування вона повинна була стати хребтом оборони міста. Протягом 4 днів дивізія «Гьотц фон Берліхінген» утримувала район Нюрнберга, але під натиском американців була змушена залишити місто. 20—21 квітня в Нюрнберзі військовослужбовці американської 42-ї піхотної дивізії розстріляли з кулеметів більш як 200 полонених зі складу 38-го полку 17-ї дивізії СС. Після падіння Нюрнберга залишки дивізії відступили до Донауверта. 7 травня 1945 року залишки 17-ої дивізії СС здалися американцям в Ебен-ам-Ахензе.
Командири дивізії
- Оберштурмбанфюрер СС Отто Бінге (жовтень 1943 — січень 1944)
Бригадефюрер СС та генерал-майор Ваффен-СС Вернер Остендорф (січень 1944 — 15 червня 1944)
- Штандартенфюрер СС Отто Бінге (16 червня 1944 — 18 червня 1944)
Штандартенфюрер СС Отто Баум (18 червня 1944 — 1 серпня 1944)
- Штандартенфюрер СС Отто Бінге (1 серпня 1944 — 29 серпня 1944)
Оберфюрер СС Едуард Дайзенгофер (30 серпня 1944 — вересень 1944)
- Штандартенфюрер СС Томас Мюллер (вересень 1944)
Штандартенфюрер СС Густав Мерч (вересень 1944 — жовтень 1944)
Групенфюрер СС та генерал-лейтенант Ваффен-СС Вернер Остендорф (21 жовтня 1944 — 15 листопада 1944)
Штандартенфюрер СС Ганс Лінгнер (15 листопада 1944 — 9 січня 1945)
Оберст Гергард Лінднер (9 січня 1945 — 21 січня 1945)
Штандартенфюрер СС Фріц Клінгенберг (21 січня 1945 — 22 березня 1945)
Оберштурмбанфюрер СС Вінценц Кайзер (22 березня 1945 — 24 березня 1945)
Штандартенфюрер СС Якоб Фік (24 березня 1945 — 27 березня 1945)
Оберфюрер СС Георг Бохманн (27 березня 1945 — 8 травня 1945)
Склад дивізії
- 37-й панцергренадерський полк СС
- 38-й панцергренадерський полк СС
- 17-й артилерійський полк СС
- 17-й танковий батальйон СС
- 17-й самохідний розвідувальний батальйон СС
- 17-й протитанковий батальйон СС
- 17-й батальйон штурмових гармат СС
- 17-й зенітний батальйон СС
- 17-й саперний батальйон СС
- 17-й батальйон зв'язку СС
- 17-й санітарний батальйон СС
- 17-й самохідний ремонтний батальйон СС
- 17-й загін постачання СС
Кавалери Лицарського хреста Залізного хреста
Лицарський хрест Залізного хреста (4)
- Курт Валь — Гауптштурмфюрер СС, ад'ютант 38-го панцергренадерського полку СС (23 серпня 1944)
- Ортвін Куске — Унтерштурмфюрер СС, командир 3-ї роти 17-го самохідного розвідувального батальйону СС (26 листопада 1944)
- Генріх Готтке — Унтершарфюрер СС, 3-тя батарея 17-го зенітного батальйону СС (17 грудня 1944)
- Фред Папас — Унтерштурмфюрер СС, командир роти 17-го самохідного розвідувального батальйону СС (27 грудня 1944)
Лицарський хрест Залізного хреста з Дубовим листям (3)
- Бруно Гінц — Оберштурмфюрер СС, командир 2-ї роти 38-го панцергренадерського полку СС (23 серпня 1944)
- Курт Валь — Штурмбаннфюрер СС, командир 17-го самохідного розвідувального батальйону СС (1 лютого 1945)
- Вінценц Кайзер — оберштурмбаннфюрер СС, командир 38-го моторизованого полку СС (18 квітня 1945)
Кавалери Лицарського хреста Хреста Воєнних заслуг з мечами
- Антон Турек — унтерштурмфюрер СС, командир взводу (30 грудня 1944)
Див. також
- 16-та Панцергренадерська дивізія СС «Рейхсфюрер СС»
- 18-та Панцергренадерська дивізія СС «Горст Вессель»
Література
- Hans Stöber , Die Eiserne Faust — Bildband der 17. SS-Panzergrenadier-Division «Götz von Berlichingen» Erscheinen 1966
- Max Wind/Helmut Günther , 17. SS-Panzergrenadier-Division «Götz von Berlichingen». Kriegstagebuch vom 30. Oktober 1943 bis 6. Mai 1945 Erschienen 1992
- Helmut Günther , Das Auge der Division — Die Aufklärungs-Abteilung der SS-Panzergrenadier-Division «Götz von Berlichingen» Erschienen 1987
- Clarke, Jeffrey J. and Smith, Robert Ross — Riviera to the Rhine. Washington: GPO, 1993
- Jentz, Thomas L. — Panzer Truppen. Volume II. Atglen: Schiffer Military History, 1996
- Munoz, Antonio J. — Iron Fist: A Combat History of the 17. SS-Panzergrenadier-Division «Götz von Berlichingen»
- Gordon Williamson, Stephen Andrew — The Waffen-SS (3) : 11. to 23. Divisions ISBN 1-84176-591-0
Посилання
- 17. SS-Panzergrenadier-Division «Götz von Berlichingen» [Архівовано 27 грудня 2010 у Wayback Machine.]
- Untergliederung der 17.SS-PGD [Архівовано 8 квітня 2008 у Wayback Machine.](нім.)
- Vebrechen der 17. SS-Panzergrenadier-Division
- 17. SS-Panzergrenadier-Division Götz von Berlichingen [Архівовано 2 січня 2010 у Wayback Machine.]
![]() | Це незавершена стаття про Збройні сили Німеччини у Другій світовій війні. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |
|
|