Fredrik Bull-Hansen
Fredrik Bull-Hansen | |||
---|---|---|---|
Født | 2. aug. 1927![]() Skien | ||
Død | 1. mars 2018[1][2][3]![]() Oslo | ||
Beskjeftigelse | Offiser ![]() | ||
Embete |
| ||
Far | Gottfried Bull-Hansen | ||
Barn | Haakon Bull-Hansen | ||
Nasjonalitet | Norge | ||
Medlem av | Det Norske Akademi for Språk og Litteratur | ||
Utmerkelser | Kommandør av Legion of Merit Stort fortjenstkors med stjerne av Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden Finlands hvite roses orden Legionær av Legion of Merit St. Olavs Orden | ||
Våpenart | Hæren | ||
Militær grad | General[4] | ||
IMDb | IMDb |
Fredrik Vilhelm Bull-Hansen (1927–2018) var en norsk offiser (general i Hæren) og forsvarssjef fra 1984 til 1987.
Utdannelse, karriere
Bull-Hansen ble utdannet ved Befalsskolen for Feltartilleriet (1947), Krigsskolen (1951), Hærens stabsskole (1959), British Army Staff College (1964) og NATO Defence College (1976). I året 1967-1968 arbeidet han som stipendiat ved Norsk utenrikspolitisk institutt (NUPI). Bull-Hansen tjenestegjorde i Tysklandsbrigaden 1951–1952 og i FN-styrken UNEF I 1956–57. Han var forsvarsattaché i Finland 1970– 1973 og sjef for Hærens stabsskole 1973–1975.
Fra 1977 til 1979 var Bull-Hansen som oberst I (brigader) sjef for den militære etterretningstjenesten. Deretter var han generalmajor og kommandør for landstridskreftene i Nord-Norge fra 1979 til 1981. Fra 1981 til 1984 etablerte og ledet Bull-Hansen de multinasjonale styrkene på Sinaihalvøya, Multinational Force and Observers (MFO). Deretter var han forsvarssjef til han gikk av med pensjon i 1987.
Offentlig engasjement
Både som etterretningssjef, og senere som forsvarssjef, førte Bull-Hansen en åpen diskusjon om forsvars- og sikkerhetsspørsmål, både overfor allmennheten og forsvarsmiljøene.[trenger referanse] Som forsvarssjef utredet og påpekte han den løpende underfinansieringen av det norske forsvaret i forhold til målene satt i Forsvarskommisjonen av 1974. Dette brakte ham i konflikt med forsvarsminister Johan Jørgen Holst, og diskusjonen som fulgte sto om forsvarssjefens rett til å gå offentlig ut med fagmilitære vurderinger som kunne være i strid med departementets politiske linje.[trenger referanse] Striden endte i Stortinget, som slo fast at forsvarssjefen hadde rett og plikt til å uttale seg også offentlig om sitt ansvarsområde.[trenger referanse]
Annen virksomhet
Etter sin avgang som forsvarssjef i 1987 var Bull-Hansen aktiv i bedriftsstyrer, organisasjoner og råd. Han var også aktiv som kommentator i media og uttalt seg om internasjonale konfliktårsaker og konfliktløsninger, som omfatter blant annet forholdene mellom Øst og Vest, på Balkan og i Midtøsten.
Bull-Hansen var president i Norsk-Tysk Selskap (Deutsch-Norwegische Gesellschaft) fra 1992 til 2001. Han var medlem av Det Norske Akademi for Språk og Litteratur fra 1996.[5]
Utmerkelser
Utmerkelser
|
I 1984 ble han utnevnt til kommandør med stjerne av St. Olavs Orden. Blant hans andre ordener er storkorset av Finlands hvite roses orden, storkorset av Nordstjerneordenen, stort fortjenstkors med stjerne av Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden og kommandør av Legion of Merit (USA).
Familie
Fredrik Bull-Hansen var far til skribenten Haakon Bull-Hansen og arkitekten Øystein Bull-Hansen.
Se også
- Bull (slekt)
Referanser
- ^ «Fredrik Bull-Hansen er død», utgitt 7. mars 2018, besøkt 7. mars 2018[Hentet fra Wikidata]
- ^ «Fredrik Bull-Hansen er død», utgitt 7. mars 2018, besøkt 7. mars 2018[Hentet fra Wikidata]
- ^ Aftenposten, besøkt 2018[Hentet fra Wikidata]
- ^ «Fredrik Bull-Hansen er død». 7. mars 2018. Besøkt 7. mars 2018.
- ^ «Minneord over Fredrik V. Bull-Hansen». DET NORSKE AKADEMI. Besøkt 27. april 2024.
Eksterne lenker
- Fredrik Bull-Hansen - Store norske leksikon
- Fredrik Bull-Hansen - Norsk biografisk leksikon
- (de) Die Familie Hansen zu Timmerholm Digital utgave fra Nasjonalbiblioteket
Forgjenger | President for Norsk-Tysk Selskap 1992–2001 | Etterfølger |
- v
- d
- r
- Otto Ruge (1940)
- Wilhelm von Tangen Hansteen (1942–1944)
- kronprins Olav (1944–1945)
- Otto Ruge (1945)
- Elias Corneliussen (1946)
- Halvor Hansson (1946)
- Ole Berg1 (1946–1955)
- Finn Lambrechts1 (1955–1956)
- Bjarne Øen1 (1957–1963)
- Folke Hauger Johannessen (1964–1972)
- Herman Fredrik Zeiner-Gundersen (1972–1977)
- Sverre B. Hamre (1977–1982)
- Sven Aage Hauge (1982–1984)
- Fredrik Bull-Hansen (1984–1986)
- Vigleik Eide (1987–1989)
- Torolf Rein (1989–1994)
- Arne Solli (1994–1999)
- Sigurd Frisvold (1999–2005)
- Sverre Diesen (2005–2009)
- Harald Sunde (2009–2013)
- Haakon Bruun-Hanssen (2013–2020)
- Eirik Kristoffersen (2020–)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/59/Flag_of_the_Norwegian_Chief_of_Defence.svg/50px-Flag_of_the_Norwegian_Chief_of_Defence.svg.png)